Справа № 301/627/22

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        14 листопада 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
               судді-доповідача        -        Кожух О.А., 
               суддів                -        Джуги С.Д., Кондора Р.Ю., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Марусич Максим Сергійович, на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 12 липня 2022 року (суддя Гичка О.Б.) у справі №301/627/22 за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У лютому 2022 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі: АТ «ПУМБ», Банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 13.09.2019 між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1001403932501, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 53134 грн, зі сплатою 0,01 % річних строком на 24 місяці. 
ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 17.01.2022 банк нарахував заборгованість у розмірі 61489,91 грн, з яких: 36823,55 грн – за кредитом, 4,99 грн – за процентами, 24661,37 грн. – за комісією. 
Посилаючись на дані обставини, позивач просив стягнути з відповідачки 61489,91 грн. заборгованості за кредитом та судові витрати в розмірі 2481,00 грн. 
Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 12.07.2022 позов АТ «Перший Український Міжнародний Банк» – задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 61489,91 гривень та судовий збір у розмірі 2481,00 гривень.
Не погоджуючись із цим рішенням, відповідачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Марусич М.С., подала на нього апеляційну скаргу. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні частини позовних вимог банку про стягнення заборгованості: 11131,06 грн – за кредитом; 4,99 грн за відсотками; 24 661,37 грн – за комісією. При цьому скаржник визнає позовні вимоги в частині заборгованості за кредитом (наданою сумою кредиту) у розмірі 25692,49 грн.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтовано наступними доводами:
місцевому суду необхідно було враховувати тільки умови, передбачені у підписаній ОСОБА_1 заяві № 1001403932501 від 13.09.2019 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також строк дії кредитної картки; указана заява не містить умов щодо розміру відсотків та порядку їх нарахування після закінчення строку дії договору (дії картки); у справі відсутні докази видачі (перевипуску) відповідачці нової картки; 
ОСОБА_1 не підписувала додану до справи «Публічну пропозицію банку на укладення договору», на підставі якої банк самостійно може встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування; таку «Публічну пропозиція банку на укладення договору», з огляду на її мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником; 
матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані банком Тарифи розуміла та ознайомилася відповідачка, підписуючи заяву від 13.09.2019; у справі відсутні докази, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також, що сторони обумовили розмір і порядок нарахування комісії; відсутні підстави вважати, що при підписанні заяви про приєднання до договору, позивач дотримав вимог закону про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження із споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк; 
вказує, що наданий до позовної заяви розрахунок заборгованості не є належним доказом, який підтверджує наявність заборгованості, оскільки банком не надано первинних документів фінансових господарських операцій; 
посилаючись на Закон України «Про споживче кредитування» вказує, що умови договору про сплату комісії за обслуговування кредиту є нікчемними; кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь які комісії, збори, платежі, тощо за дії, які не є споживчою послугою у визначенні Закону України «Про споживче кредитування»; умова щодо сплати комісії за дії, які не є споживчою послугою – є нікчемною; вказує, що споживач не отримувала від банку послуг з обслуговування кредитної заборгованості; вважає нарахування Банком комісії неправомірним та безпідставним, а її розмір у сумі 24661,37 грн - необґрунтованим; 
в апеляційній скарзі (як і у відзиві на позовну заяву) ОСОБА_1 визнає частково позовні вимоги Банку в частині заборгованості за кредитом у розмірі 25692,49 грн із нарахованої позивачем заборгованості за тілом кредиту в розмірі 34923,53 грн; посилається на те, що від цієї суми слід відняти 9231,04 грн комісії, сплаченої відповідачкою за період із 14.10.2019 по 14.03.2020, що незаконно нарахована Банком, зменшивши заборгованість за тілом кредиту; доводи скаржниці щодо дійсного розміру її заборгованості, зводяться до того, що стягненню підлягає лише заборгованість за кредитом у розмірі 25692,49 грн (34923,53-9231,04= 25692,49).
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 13.09.2019 між Банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання комплексного банківського обслуговування, шляхом підписання відповідачем заяви № 1001403932501 на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» (а.с. 6).
У цій заяві від 13.09.2019 своїм підписом відповідачка підтвердила наступні умови договору, що містяться безпосередньо у вказаній заяві: Банк надає ОСОБА_1 споживчий кредит у розмірі 53134,00 гривні; розмір процентної ставки складає 0,01% річних; розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості – 2,99%; строком на 24 місяці, а кінцевий строк повернення 13.09.2021 (а.с. 6).
У даній заяві визначено графік платежів на 24 місяці, що сплачуються щомісяця до 13 числа, розмір ануїтетних платежів у сумі 3802,86 грн, та останній платіж у сумі 3802,65 грн.
У заяві передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1588,71 грн (котру включено до вищевказаного розміру щомісячного ануїтетного платежу) та вказано, що зміст послуги обслуговування кредитної заборгованості – визначається у ДКБО.
При цьому у розграфленій таблиці графіку платежів зазначено саме розміри 24 щомісячних платежів на погашення основної суми кредиту (за тілом кредиту), без зазначення поряд із ними суми щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості. 
У заяві зазначено, що за період із 13.09.2019 по 13.09.2021 усього позичальником підлягає сплаті 91268,43 грн, з яких комісія всього становить 38129,04 грн. Вказано, що абсолютне значення подорожчання кредиту становить 38134,43 грн.
Таким чином, укладена у письмовій формі заява від 13.09.2019, підписана позичальником та Банком, містить умови, зокрема, щодо розміру наданого кредиту, строку користування кредитом, розміру та порядку нарахування процентів, розміру комісії за обслуговування кредитної заборгованості. 
Факт видачі Банком коштів у сумі 53134,00 грн позичальнику ОСОБА_1 підтверджується меморіальним ордером від 16.09.2019 (а.с. 14).
Виходячи із вимог позовної заяви та відомостей у наданому позивачем розрахунку заборгованості, станом на 17.01.2022 Банк нарахував відповідачці заборгованість у розмірі 61489,91 грн, з яких: 36823,55 грн – заборгованість за кредитом, 4,99 грн. – заборгованість за процентами, 24661,37 грн – заборгованість за комісією (а.с. 17-18).
Попри зазначення у підсумках розрахунку заборгованості того, що заборгованість за тілом кредиту становить 36 823,55 грн, одночасно у таблицях даного розрахунку містяться помилки щодо загального залишку заборгованості за тілом кредиту, де вказану суму 34 923,53 грн (а.с. 17), котра не є математичною різницею між сумами наданого тіла кредиту в розмірі 53134,00 грн та сумою фактичного погашення суми кредиту в розмірі 16310,45 грн (53134,00 - 16310,45 = 36 823,55). Розмір заборгованості за відсотками у підсумках розрахунку зазначено 4,99 грн, натомість у таблиці зазначено залишок за відсотками 4,08 грн. Також при обчисленні комісії Банком у таблицях розрахунку допущено помилки, а саме повторювання щомісячних платежів комісії за травень, червень, липень 2020 року, що призвело до збільшення у таблицях загальної суми за комісією до розміру 42593,95 грн, при тому, що розмір комісії за 24 щомісячні платежі складає 38129,04 грн 
Перевіряючи наданий розрахунок, колегія суддів дійшла наступних висновків. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування»».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі N 194/1387/19 (провадження N 61-7416св20). 
У постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 Велика Палата Верховного Суду, відступивши від правових висновків сформульованих раніше, зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У справі, що розглядається встановлено, що у підписаній позивачем заяві від 13.09.2019 встановлено плату (комісію) за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99 % на місяць від суми наданого кредиту, яка складає в розмірі 1588,71 щомісяця (53134,00 х 2,99% = 1588,71) та зазначено, що зміст такої послуги Банку визначається у ДКБО (за змістом заяви ДКБО - Публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб).
Такий документ під назвою «Публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб» – ОСОБА_1 не підписано, при цьому указаний письмовий документ складений згідно з нумерацією на 47 сторінках, з яких суду надано тільки 12 сторінок. 
Колегія суддів, з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, оскільки документ «Публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб» це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння наявних у ній правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
У даній справі «Публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб», що наявний у матеріалах справи, не містить підпису ОСОБА_1 , тому цей документ не можна розцінювати як складову частину кредитного договору, якою встановлено порядок нарахування комісії та перелік послуг за які її встановлено.
При цьому у пункті 5.7.3 «Публічної пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб» (частини 5 умови надання споживчого кредиту) передбачено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги Банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту. 
Тобто, фактично комісією за обслуговування кредитної заборгованості встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».
Підписаною заявою не передбачено надання на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, надання якої гарантовано безоплатно ч.ч. 1, 2 Закону України «Про споживче кредитування». 
За змістом підписаної сторонами заяви від 13.09.2019, розмір щомісячної комісії не пов`язується із реальним обсягом (кількістю) наданих банком послуг, при цьому у заяві відсутні домовленості щодо переліку, якості, кількості, обсягу, частоти надання послуг із обслуговування кредитної заборгованості, за яку передбачено комісію. 
Нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами, відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», тлумачаться на користь споживача. 
Умова договору щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
На спростування заперечень відповідача та його доводів про нікчемність умов щодо встановлення комісії, Банком не надано до матеріалів справи належних і допустимих доказів щодо фактично отриманих відповідачем послуг із обслуговування кредитної заборгованості, зокрема тих котрі не гарантовані безоплатно ч.ч. 1, 2 Закону України «Про споживче кредитування». 
У підписаній позичальником заяві не передбачено домовленості щодо систематичності (частоти) запиту інформації споживачем, передбаченої ч.ч. 1, 2 Закону України «Про споживче кредитування». 
Умовами підписаної заяви від 13.09.2019 не передбачено надання будь-яких інших послуг Банком за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості. 
Враховуючи викладене, оскільки ОСОБА_1 встановлено щомісячну плату за послуги Банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, колегія суддів дійшла висновку про те, що положення договору укладеного 13.09.2019 щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними.
Якщо сторона договору звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення (п.33.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19).
Внаслідок нікчемності умов договору щодо сплати комісії (нечіткі положення договору, які тлумачаться на користь споживача, в якому банком встановлена комісія за послуги, які за Законом України «Про споживче кредитування» повинні надаватися безоплатно), вимога Банку про стягнення комісії в розмірі 24661,37 грн задоволенню не підлягає. 
Як вбачається з матеріалів справи, з отриманої ОСОБА_1 суми кредиту в розмірі 53134,00 грн, позичальником погашено 16310,45 грн, отже залишок заборгованості за кредитом (тілом кредиту) складає 36823,55 грн. 
Відповідачем не доведено належними і допустимими доказами факту погашення боргу за тілом кредиту у більшому розмірі, ніж зазначено позивачем, не спростовано вищевказану суму заборгованості за тілом кредиту.
В той же час, встановивши нікчемність умов договору щодо сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості, враховуючи узгоджений сторонами розмір відсотків (0,01% річних, загалом за 24 платежі 5,39 грн), апеляційний суд вважає, що сплачені позичальником суми на погашення комісії в розмірі 9231,04 грн слід зарахувати на погашення заборгованості за тілом кредиту (залишок 36823,55 грн), котра за результатом становить 27592,51 грн (36 823,55 - 9231,04 = 27592,51) та підлягає стягненню на користь позивача.
Стосовно розміру заборгованості за відсотками слід зазначити наступне.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28.03.2018 у справі № 14-10цс18.
Колегією суддів встановлено, що у даній справі строк виконання основного зобов`язання (останній день користування кредитом) за договором настав 13.09.2021 (строк кредитування 24 місяці, період з 13.09.2019 по 13.09.2021). 
Розмір відсотків у графіку платежів, що міститься у підписаній заяві становить загалом 5,39 грн, з яких згідно розрахунку заборгованості позичальником сплачено 3,86 грн. Кредитним договором не передбачено сплату відсотків після закінчення вказаного строку кредитування, а тому нарахування кредитором відсотків (у розмірі 1,60 грн) після 13.09.2021 є безпідставним. Відтак розмір заборгованості за відсотками складає 1,53 грн (5,39-3,86 =1,53), котру слід стягнути на користь позивача.
Отже, на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 27594,04 гривні, з яких: 27592,51  гривень заборгованість за тілом кредиту, 1,53 гривень за відсотками.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції, через невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, в частині визначеного розміру заборгованості та в частині розподілу судових витрат слід змінити в редакції цієї постанови та викласти резолютивну частину рішення в новій редакції.
Відповідно до ч. 10, ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
За подання позову в суді першої інстанції Банком було сплачено 2481,00 грн, а тому пропорційно до задоволеної частини вимог (44,87%) на його користь із відповідача підлягало стягненню 1113,22 грн судового збору у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції. 
За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 було сплачено 3721,50 грн, тому пропорційно до відмовленої частини вимог (55,13%) на її користь із відповідача підлягає стягненню  2051,66 грн судового збору у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
У зв`язку з цим, відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, із Банку на користь ОСОБА_1 слід стягнути різницю судового збору в розмірі 938,44 грн (2051,66-1113,22=938,44 ).
Керуючись ст.368, ч. 1 ст. 369, п. 2 ч. 1 ст.374, п.п.3,4 ч. 1 ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Марусич Максим Сергійович – задовольнити частково.
Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 12 липня 2022 року – в частині визначеного розміру заборгованості та в частині розподілу судових витрат змінити в редакції цієї постанови, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:
Позов Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором №1001403932501 від 13.09.2019 у розмірі 27594,04 гривні, з яких: 27592,51  гривень заборгованість за тілом кредиту; 1,53 гривень за відсотками.
У задоволенні решти вимог Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» – відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 938,44 судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 14 листопада 2022 року.

Суддя-доповідач

Судді