ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
15 вересня 2022 року
м. Київ
справа № 953/17087/20
провадження № 51-4463км21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі
головуючого                       ОСОБА_1 ,  
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового
засідання                             ОСОБА_4 ,
прокурора                           ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Харківського апеляційного суду від 15 липня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020220490000506, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 , раніше судимої  за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2020 року за ч. 1 ст. 311 КК до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185  КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Київського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2020 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді громадських робіт строком 80 годин. На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, за цим вироком та за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2020 року, остаточно визначено  ОСОБА_6 покарання у виді громадських робіт строком 80 годин та штрафу в сумі 850 грн. У відповідності до ч. 3 ст. 72 КК покарання у виді штрафу вказано виконувати самостійно.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 2 лютого 2020 року близько 18:50, знаходячись в приміщенні магазину «OSTIN» (м. Харків, вул. Героїв Праці, 7), шляхом вільного доступу, таємно намагалася викрасти майно належне TOB «OSTIN», але з причин, що не залежали від її волі, не довела злочин до кінця, оскільки була затримана працівником охорони.
Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу прокурора, а вирок – без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
В касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. Вказує на те, що апеляційний суд не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги прокурора з приводу неправильного застосування судом першої інстанції ч. 4 ст. 70 КК.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримала касаційну скаргу та просила її задовольнити. 
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Висновки суду про винуватість  ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та кваліфікація її дій в касаційній скарзі прокурора не оспорюються, а тому не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме ч. 4 ст. 70 КК, то колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК, за правилами, передбаченими в частинах 1-3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.
У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 72 КК, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, за вироком місцевого суду ОСОБА_6 призначено покарання у виді громадських робіт строком 80 годин.
При цьому судом встановлено, що злочин у даному провадженні засудженою вчинено до постановлення вироку Ленінського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2020 року, за яким їй призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.
Таким чином, з врахуванням ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, суд першої інстанції визначив остаточне покарання у виді громадських робіт строком 80 годин та штрафу в сумі 850 грн та вказав про самостійне виконання покарання у виді штрафу за попереднім вироком на підставі ч. 3 ст. 72 КК.
Доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме ч. 4 ст. 70 КК, були предметом перевірки апеляційного суду, який приймаючи рішення про обґрунтованість застосування судом першої інстанції ч. 4 ст. 70 КК визнав їх безпідставними. 
Зокрема апеляційний суд зазначив, що за змістом роз`яснень, які містяться в абзаці четвертому п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, у разі призначення основних покарань різних видів, які не підлягають заміні, суд, не зважаючи на це, має застосувати вимоги ст. 70 КК і визначити остаточне покарання у виді сукупності цих покарань, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.
 
Колегія суддів погоджується з таким висновком.
 
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни судового рішень не допущено, касаційна скарга прокурора має бути залишена без задоволення, а судові рішення – без зміни.
 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Київського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 15 липня 2021 року залишити без змін, а касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                       ОСОБА_3