ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 681/804/20
Провадження № 22-ц/4820/1666/22

Хмельницький апеляційний суд у складі 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Гринчука Р.С., Костенка А.М., П`єнти І.В.,
секретар судового засідання Кошельник В.М.,
з участю представника апелянта прокурора Коломий О.Є.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 10 серпня 2022 року, суддя Горгулько Н.А., у справі за позовом керівника Шепетівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації, Спеціалізованого лісокомунального сільськогосподарського підприємства «Лісовик», Полонської міської ради до Шепетівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування розпоряджень голови Полонської РДА та визнання недійсними договорів оренди землі,

встановив:

У червні 2020 року керівник Шепетівської місцевої прокуратури звернувся в суд в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації, Спеціалізованого лісокомунального сільськогосподарського підприємства «Лісовик», (далі - СЛСП «Лісовик»), Полонської міської ради, з позовом до Шепетівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування розпоряджень голови Полонської РДА та визнання недійсними договорів оренди землі.
В обґрунтування своїх вимог вказав на те, що розпорядженням голови Полонської районної державної адміністрації Хмельницької області, (далі - Полонська РДА), №301/2002-р від 14.11.2002 року, СЛСП «Лісовик» надано в постійне користування земельні ділянки для ведення лісового господарства в межах земель Новолабунської сільської ради площею 259,22 га. Розпорядженням голови Полонської РДА №297/2004-р від 03.08.2004 року та розпорядженням Полонської РДА №297/2005-р від 12.08.2005 року, надано в постійне користування земельні ділянки лісового фонду СЛСП «Лісовик» на території Полонської міської ради площею 1556,95 га. На підставі вказаних розпоряджень СЛСП «Лісовик» видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №338760 від 11.02.2009 року, який зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №030975900006, згідно з яким земельна ділянка для ведення лісового господарства площею 279,03 га на території Полонської міської ради надана в постійне користування СЛСП «Лісовик». 
Крім того, Полонською РДА прийнято розпорядження №115/2006-р від 14.03.2006 року та №116/2006-р від 14.03.2016 року, якими передано в оренду ОСОБА_1 , який є також директором СЛСП «Лісовик», земельну ділянку водного фонду, загальною площею 2,6413 га на 49 років для рибогосподарських потреб за межами населених пунктів Полонської міської ради та земельну ділянку водного фонду загальною площею 4,9837 га строком на 49 років для рибогосподарських потреб за межами населених пунктів Новолабунської сільської ради Полонського району. 
На думку прокурора, вказані розпорядження голови Полонської РДА №84/2006-р від 24.02.2006 року, №115/2006-р від 14.03.2006 року та №116/2006-р від 14.03.2006 року, є незаконними і повинні бути скасовані в судовому порядку, а відповідні договори оренди землі водного фонду від 04.03.2006 року, загальною площею 7,625 га, які укладено з порушенням вимог законодавства, підлягають визнанню судом недійсними, спірні земельні ділянки підлягають поверненню на користь СЛСП «Лісовик». 
Передані в оренду ОСОБА_1 земельні ділянки накладаються на земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні СЛСП «Лісовик», та, відповідно, належать до земель лісогосподарського призначення, що виключає можливість передачі їх в оренду фізичній особі.
Висновком експерта №6083-6094/16-26 від 31.08.2017 року було встановлено, що при наданні земельної ділянки ОСОБА_1 на підставі розпоряджень Полонської РДА №85/2006-р від 24.02.2006 року, №115/2006-р від 14.03.2006 року та №116/2006-р від 14.03.2006 року, згідно з вимогами нормативних документів, які регулювали земельні відносини на той час, необхідно було виготовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі зміною цільового призначення та технічну документацію щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Надана на дослідження технічна документація щодо інвентаризації земельної ділянки водного фонду за межами населених пунктів Полонської міської ради для рибогосподарських потреб від 2006 року та технічна документація щодо інвентаризації земельної ділянки водного фонду за межами населеного пункту Новолабунської сільської ради для рибогосподарських потреб від 2006 року, не відповідає вимогам законодавства на момент відведення ОСОБА_1 в оренду для рибогосподарських потреб земельних ділянок з кадастровими номерами 6823685000:07:001:0134, 6823685000:07:001:0135, 6823610100:03:001:2013 та 6823610100:03:001:2014. Також, як вбачається із клопотання з питань дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельною ділянкою від 16.09.2019 року №13-22-0.043-5484/2-19 Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, управлінням здійснено державний контроль за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості, ґрунтів шляхом проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо земельних ділянок як об`єктів перевірки з кадастровими номерами 6823685000:07:001:0134, 6823685000:07:001:0135, що розташовані за межами населених пунктів Новолабунської сільської ради Полонського району та земельних ділянок з кадастровими номерами 6823610100:03:001:2013, 6823610100:03:001:2014, які розташовані за межами населених пунктів Полонської ОТГ Полонського району Хмельницької області. 
При здійсненні державного контролю Управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області було встановлено порушення норм земельного законодавства при наданні в користування зазначених земельних ділянок. Зокрема, встановлено, що розпорядження Полонської районної державної адміністрації від 24.02.2006 року №84/2006-р, від 24.02.2006 року №85/2006-р, від 14.03.2006 року №116/2006-р та від 14.03.2006 року №115/2006-р, видані без дотримання процедури вилучення земельних ділянок, виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зі зміною цільового призначення, чим порушено вимоги ч. 2 ст. 20, ст.ст. 55, 57-59 ЗК України (в редакції, чинній на момент видачі розпоряджень). 
Як вбачається зі змісту відповіді відділу у Полонському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, інформація про розроблення нормативної грошової оцінки по вищевказаних договорах, яка є обов`язковою відповідно до статті 13 Закону України «Про оцінку земель» при визначенні розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, відсутня.
Позивач також зауважив, що позбавлення можливості використовувати для потреб СЛСП «Лісовик» земельні ділянки з кадастровими номерами 6823685000:07:001:0134, 6823685000:07:001:0135, 6823610100:03:001:2013 та 6823610100:03:001:2014 на яких знаходяться водні об`єкти загальною площею 7,625 га, які відповідно до матеріалів лісовпорядкування відносяться до протипожежних ставків, не відповідає вимогам статуту СЛСП «Лісовик», вимогам ЛК України та інших нормативних актів щодо забезпечення охорони лісу.
Позивач просив суд визнати незаконним та скасувати: розпорядження голови Полонської районної державної адміністрації №84/2006-р від 24.02.2006 року «Про припинення права користування земельною ділянкою»; розпорядження голови Полонської районної державної адміністрації №115/2006-р від 14.03.2006 року «Про передачу в оренду ОСОБА_1 земельної ділянки водного фонду для рибогосподарських потреб»; розпорядження голови Полонської районної державної адміністрації №116/2006-р від 14.03.2006 року «Про передачу в оренду ОСОБА_1 земельної ділянки водного фонду для рибогосподарських потреб»; визнати недійсним договір оренди землі від 24.03.2006 року, укладений між Полонською РДА та ОСОБА_1 щодо передачі у строкове платне користування земельної ділянки водного фонду, площею 4,9837 га, що знаходиться за межами населених пунктів Новолабунської сільської ради (земельні ділянки з кадастровими номерами 6823685000:07:001:0134, 6823685000:07:001:0135, площами 2,0911 га та 2,8926 га, відповідно), який 03.04.2006 року зареєстровано у Державному реєстрі земель за №040675900001; визнати недійсним договір оренди землі від 24.03.2006 року, укладений між Полонською РДА та ОСОБА_1 щодо передачі у строкове платне користування земельної ділянки водного фонду, площею 2,6413 га, за межами населених пунктів Полонської міської ради (земельні ділянки з кадастровими номерами 6823610100:03:001:2013 та 6823610100:03:001:2014, площами 1,2608 га та 1,3805 га відповідно), який 03.04.2006 року зареєстровано у Державному реєстрі земель за №040675900030.
Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 10.08.2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмову у задоволенні позову суд обґрунтував недоведеністю позовних вимог щодо накладання земельних ділянок для рибогосподарських потреб, які знаходяться в оренді ОСОБА_1 , на земельні ділянки, якими користується СЛСП «Лісовик». Натомість, згідно з висновком експерта №865/021 від 24.12.2021 року, спірні земельні ділянки, відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою, не накладаються із земельною ділянкою, яка належить СЛСП «Лісовик» на праві постійного користування. Відхиляючи як доказ висновок експерта №6083-6094/16-26 від 31.08.2017 року за результатами проведення комплексної земельно-технічної, оціночно-земельної експертизи та експертизи з питань землеустрою, яку було призначено у кримінальному провадженні №42016241270000046, суд вказав, що експертиза була проведена не в даній справі, не за замовленням учасника справи в суді.
В апеляційній скарзі заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги послався на те, що спірні земельні ділянки накладаються на землі, передані в постійне користування СЛСП «Лісовик», підтвердженням чого є, зокрема, інформація ВО «Укрдержліспроект», яке забезпечує лісовпорядкування лісового фонду. Судом не враховано, що висновок експертизи №6083-6094/16-26 від 31.08.2017 року, незважаючи на те, що не була проведена в даній справі на підставі клопотання учасника справи, все ж є письмовим доказом та містить інформацію щодо предмета доказування. В той же час, призначаючи експертизу у даній справі, суд не обґрунтував, які висновки експертизи №6083-6094/16-26 від 31.08.2017 року суд вважає неповними чи неясними або які обставини зумовили необхідність розширення експертного дослідження. 
Судом не надано оцінки тій обставині, що згідно з даними проведення державного контролю ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, спірні розпорядження Полонської РДА видані з порушенням норм ЗК України в редакції станом на момент видачі, а саме, вилучення земельних ділянок відбулося без виготовлення проекту землеустрою із відведенням земельної ділянки зі зміною цільового призначення. 
Відповідно до висновку експерта Власюка В.В. №856/021 від 24.12.2021 року, ним проводилося дослідження на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі СЛСП «Лісовик» для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг за кадастровим номером 6823610100:03:001:2007, виготовленої ФОП ОСОБА_2 26.08.2020 року. Разом з тим, цією технічною документацією необґрунтовано змінено конфігурацію та частину поворотних точок земельної ділянки, що передана в постійне користування СЛСП «Лісовик» на підставі державних актів Полонською РДА. Зазначена технічна документація не затверджена уповноваженим органом, відображає дані, отримані у 2020 році, тоді як предметом спору у справі є визнання незаконними розпоряджень Полонською РДА та недійсними договорів оренди земельних ділянок, які було вчинено у 2006 році, тобто предметом доказування у даній справі є інші фактичні обставини.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на правильність висновків суду щодо відсутності у справі доказів на підтвердження обставин, зазначених прокурором у позовній заяві, в той же час доведеності наданими ним доказами правомірності користування спірними земельними ділянками. 
В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу. 
Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися. 
Заслухавши пояснення учасника справи, перевіривши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Встановлено, що розпорядженням голови Полонської районної державної адміністрації Хмельницької області №301/2002-р від 14.11.2002 року «Про надання в користування земельних ділянок для ведення лісового господарства спеціалізованому лісокомунальному підприємству «Лісовик» м. Полонне» на підставі клопотання надано в постійне користування земельні ділянки для ведення лісового господарства в межах земель Новолабунської сільської ради площею 259,22 га.
На підставі вказаного розпорядження СЛСП «Лісовик» видано державний акт на право постійного користування ІІ-ХМ №000486 від 28.02.2003 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування за №130, для ведення лісового господарства площею 259,22 га. Згідно з планом зовнішніх меж землекористування, який є складовою державного акта на право постійного користування землею ІІ-ХМ №00489, СЛСП «Лісовик» на території Новолабунської сільської ради має у користуванні земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 233,78 га.
Розпорядженням голови Полонської РДА №297/2004-р «Про надання у користування земельних ділянок лісового фонду СЛСП «Лісовик» від 03.08.2004 року та розпорядженням Полонської РДА №297/2005-р від 12.08.2005 року «Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 03.08.2004 року №297/2004-р» надано в постійне користування земельні ділянки лісового фонду СЛСП «Лісовик» на території Полонської міської ради площею 1556,95 га.
На підставі вказаних розпоряджень СЛСП «Лісовик» видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ №338760 від 11.02.2009 року, який зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №030975900006, згідно з яким земельна ділянка для ведення лісового господарства площею 279,03 га на території Полонської міської ради надана в постійне користування СЛСП «Лісовик». Відповідно до плану меж земельної ділянки, який є складовою вищезазначеного державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, СЛСП «Лісовик» на території Полонської міської ради має у користуванні ділянку № НОМЕР_2 площею 279,03 га.
Розпорядженням голови Полонської РДА №85/2006-р від 24.02.2006 року ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо передачі в оренду земельних ділянок водного фонду орієнтовною площею 13,7 га для рибогосподарських потреб за рахунок земель водного фонду, розташованих за межами населених пунктів Полонської міської ради, площею 6,2 ґа та Новолабунської сільської ради площею 7,5 га.
За результатами розробленої топографо-геодизичною фірмою «Терра» у 2006 році технічної документації щодо інвентаризації земельної ділянки водного фонду за межами населених пунктів Полонської міської ради та Новолабунської сільської ради, на замовлення ОСОБА_1 , Полонською РДА прийнято розпорядження №115/2006-р від 14.03.2006 року та №116/2006-р від 14.03.2016 року, якими передано в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку водного фонду загальною площею 2,6413 га на 49 років для рибогосподарських потреб за межами населених пунктів Полонської міської ради та земельну ділянку водного фонду загальною площею 4,9837 га строком на 49 років для рибогосподарських потреб за межами населених пунктів Новолабунської сільської ради Полонського району.
Згідно з договором оренди землі від 24.03.2006 року, укладеним між Полонською РДА та ОСОБА_1 , останньому передано в строкове платне користування земельну ділянку водного фонду площею 4,9837 га, що знаходиться за межами населених пунктів Новолабунської сільської ради.
Зазначений договір зареєстровано у Полонському відділі Хмельницької регіональної філії Центру Державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 03.04.2006 року за №040675900001.
Додатковими угодами від 10.12.2012 року до вказаного договору оренди землі, які зареєстровані у відділі Держкомзему у Полонському районі у Державному реєстрі земель за №682360004004506 та №682360004004507 від 26.12.2012 року, внесено зміни. Пункт 9 договору викладено у новій редакції, згідно з яким орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та у розмірі 207 грн. 15 коп. за 1 га в рік. На час дії договору оренди №040675900001 від 03.04.2006 року, сума орендної плати земельної ділянки площею 2,8926 га, яка розташована за межами населених пунктів Новолабунської сільської ради, з моменту укладення даної угоди становить: річна - 599 грн. 20 коп., місячна орендна плата - 49 грн. 93 коп., сума орендної плати земельної ділянки площею 2,0911 га, яка розташована за межами населених пунктів Новолабунської сільської ради, з моменту укладення даної угоди становить: річна - 433 грн. 17 коп., місячна орендна плата - 36 грн. 10 коп. Пункт 10 договору оренди викладено у новій редакції, відповідно до якої обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.
На підставі договору оренди землі від 24.03.2006 року, укладеному між Полонською РДА та ОСОБА_1 , останньому передано в строкове платне користування земельну ділянку водного фонду площею 2,6413 га за межами населених пунктів Полонської міської ради.
Зазначений договір зареєстровано у Полонському відділі Хмельницької регіональної філії Центру Державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 03.04.2006 року за №040675900030.
Додатковими угодами від 10.12.2012 року до вказаного договору оренди землі, які зареєстровані у відділі Держкомзему у Полонському районі у Державному реєстрі земель за №682360004004508 та №682360004004509 від 26.12.2012 року внесено зміни. Пункт 9 договору викладено у новій редакції, згідно з яким орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та у розмірі 207 грн. 15 коп. за 1 га в рік. На час дії договору оренди №040675900030 від 03.04.2006 року сума орендної плати земельної ділянки площею 1,3805 га, яка розташована за межами населених пунктів Полонської міської ради, з моменту укладення даної угоди становить: річна - 285 грн. 97 коп., місячна орендна плата - 23 грн. 83 коп., сума орендної плати земельної ділянки площею 1,2608 га, яка розташована за межами населених пунктів Полонської міської ради, з моменту укладення даної угоди становить: річна - 261 грн. 17 коп., місячна орендна плата - 21 грн. 76 коп.
Згідно з висновком експерта №865/021 від 24.12.2021 року, земельні ділянки з кадастровими номерами 6823685000:07:001:0135, 6823685000:07:001:0134, 6823610100:03:001:2014, 6823610100:03:001:2013, відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою, не накладаються із земельною ділянкою, яка належить СЛСП «Лісовик» на праві постійного користування на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ №338760.
Відповідно до частини першої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).
Згідно з частинами першою, другою статті 116 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до пункту «а» частини першої статті 17 ЗК України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.
Згідно з пунктом 12 Перехідних положень ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади.
Відповідно до частини першої статті 19 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісового фонду; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Статтею 3 Водного кодексу України, (далі ВК України), передбачено, що всі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; 2) підземні води та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море.
Згідно з частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України в редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин, до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів.
Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації об`єктів водного фонду, виконують певні захисні функції.
Статтею 51 ВК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що у користування на умовах оренди водні об`єкти (їх частини) місцевого значення та ставки, що знаходяться в басейнах річок загальнодержавного значення, можуть надаватися водокористувачам лише для риборозведення, виробництва сільськогосподарської і промислової продукції, а також у лікувальних і оздоровчих цілях. Передача орендарем права на оренду водного об`єкта (чи його частини) іншим суб`єктам господарювання забороняється. Орендодавцями водних об`єктів (їх частин) місцевого значення є Верховна Рада Автономної Республіки Крим і обласні Ради. Окремі повноваження щодо надання водних об`єктів (їх частин) місцевого значення в користування Верховна Рада Автономної Республіки Крим та обласні Ради можуть передавати відповідним органам виконавчої влади на місцях чи іншим державним органам. Орендодавцями водних об`єктів загальнодержавного значення є Кабінет Міністрів України та місцеві державні адміністрації. Розподіл повноважень щодо передачі водних об`єктів загальнодержавного значення визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Право водокористування на умовах оренди оформляється договором, погодженим з державними органами охорони навколишнього природного середовища та водного господарства. Умови, строки і збір за оренду водних об`єктів (їх частин) визначаються в договорі оренди за згодою сторін. Водокористувачі, яким водний об`єкт (його частина) надано в оренду, можуть дозволити іншим водокористувачам здійснювати спеціальне водокористування в порядку, встановленому цим Кодексом. Користування водними об`єктами (їх частинами) на умовах оренди здійснюється відповідно до вимог водного законодавства і регулюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України.
Порядок надання земель водного фонду у користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством (частина перша статті 85 ВК України).
Згідно з частинами першою, четвертою статті 59 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.
Відповідно до частин першої, другої статті 84 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій відповідно до закону.
Статтею 93 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземним громадянам і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Оренда земельної ділянки може бути короткостроковою не більше 5 років та довгостроковою не більше 50 років. Орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця передаватись орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда). Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.
Як вбачається зі змісту висновку експерта №865/021 від 24.12.2021 року та, як вірно встановлено судом першої інстанції, земельні ділянки з кадастровими номерами 6823685000:07:001:0135, 6823685000:07:001:0134, 6823610100:03:001:2014, 6823610100:03:001:2013, які передано в оренду ОСОБА_1 відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою, не накладаються із земельною ділянкою, яка належить СЛСП «Лісовик» на праві постійного користування на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ №33876.
Доводи прокурора щодо неврахування судом інформації, яка міститься в планово-картографічних матеріалах лісовпорядкування, наданих ВО «Укрдержліспроект» колегія суддів до уваги не приймає з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.
Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11.12.1986 року, планшети лісовпорядкування належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування.
Таким чином, планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, у тому числі і лісовпорядкувальні планшети підтверджують право лісогосподарських підприємств на земельні ділянки виключно за відсутності акту на право постійного користування земельними лісовими ділянками. 
Оскільки СЛСП «Лісовик» отримало державні акти на право постійного користування земельними ділянками, тому доводи прокурора про необхідність використання інформації з планово-картографічних матеріалів в даній справі в якості доказу накладення земельних ділянок не є обґрунтованим.
Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування тобто обставин, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Верховний Суд у постановах від 07.07.2021 року у справі №420/370/19, від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі №902/761/18, від 04.12.2019 року у справі №917/2101/17 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Як вбачається зі змісту висновку експерта №6083-6094/16-26 від 31.08.2017 року, наданого прокурором, координати поворотних точок меж земельної ділянки площею 279,03 га згідно з Державним актом серії ЯЯ №338760 та земельної ділянки площею 233,78 га, що входить до складу Державного акта на право постійного користування землею ІІ – ХМ №000486, визначалися на підставі документів, наданих у паперовому вигляді (Додаток №1, Додаток №2 до висновку експерта – т. 1, а.с. 179), копії яких прокурором суду не надано, хоча походження та достовірність їх відповідачем обґрунтовано поставлено під сумнів. 
Натомість, у висновку експерта №865/021 від 24.12.2021 року, який складено на підставі ухвали суду в даній справі, для визначення меж накладення земельних ділянок використані поворотні точки земельної ділянки, переданої в користування СЛСП «Лісовик», яка міститься в земельно-кадастровій документації на вказану земельну ділянку, відтак може слугувати для цілей проведення відповідного експертного дослідження. 
Посилання прокурора на те, що технічна документація, на підставі якої було внесено відомості до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, зазначеної у державному акті ЯЯ №338760 складена у 2020 році, що виключає її належність як доказу у даній справі, оскільки з моменту передачі спірних земельних ділянок минуло близько чотирнадцяти років, колегія суддів не приймає до уваги, враховуючи, що станом на дату передачі в оренду ОСОБА_1  спірних земельних ділянок, згідно з висновками Державного комітету України по земельних ресурсах, ці земельні ділянки не відносилися до земель лісового фонду (т. 1, а.с. 58, 79). 
Позивачем не спростовано даних, які були використані експертом при проведенні експертного дослідження №865/021 від 24.12.2021 року, зокрема, щодо поворотних точок та конфігурації спірних земельних ділянок, які містяться в матеріалах справи і є актуальними саме на час розгляду справи судом.
В той же час, посилання у висновку експерта №6083-6094/16-26 від 31.08.2017 року на визначення конфігурації спірних земельних ділянок на підставі поворотних точок, які не були надані суду та достовірність яких в суді не була підтверджена, вказує на обґрунтованість заперечень ОСОБА_1 щодо неправильності вищезазначеної експертизи. 
Інші доводи прокурора щодо неврахування судом порушень, виявлених в ході державного контролю ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, зокрема, стосовно того, що вилучення спірних земельних ділянок відбулося без виготовлення проекту землеустрою із відведення земельної ділянки зі зміною цільового призначення колегія суддів також відхиляє, оскільки вони ґрунтуються на доводах позивача щодо передачі в оренду ОСОБА_1 земельних ділянок лісового фонду, однак така позиція позивача була спростована відповідачем в суді першої інстанції. 
Дослідивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України надавши оцінку доказам на предмет їх належності, достатності та достовірності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо недоведеності позивачем обставин незаконності вибуття із земель лісового фонду у користування ОСОБА_1 земельних ділянок, які перебували у користуванні СЛСП «Лісовик».
Разом з тим, стосовно позовних вимог прокурора, заявлених в інтересах СЛСП «Лісовик», колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положеннями статуту СЛСП «Лісовик», дане підприємство є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установі банків, працює на принципах повного господарського розрахунку, самофінансування і самоврядування. Держава, її органи, засновник СЛСП «Лісовик», яким є Полонська районна рада, не несуть відповідальності за зобов`язаннями підприємства. Підприємство не відповідає за зобов`язаннями держави, її органів, засновника, а також інших підприємств, організацій, установ. Керівник підприємства самостійно вирішує питання діяльності підприємства, за винятком віднесених статутом до компетенції інших органів управління даного підприємства. Засновник майна не має права втручатися в оперативну діяльність керівника підприємства (т. 1, а.с. 151-152).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. В абзаці третьому частини третьої цієї статті міститься заборона здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.07.2021 року у справі №911/2169/20 дійшла висновку, що заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини третьої статті 23 Закону, має застосовуватися з урахуванням абзацу першого частини третьої цієї статті, який визначає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень незалежно від наявності статусу юридичної особи. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У контексті зазначеного відсутність у Законі інших визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не слід розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці першому частини третьої статті 23 Закону межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави.
У постановах Верховного Суду від 25.11.2020 року у справі №204/6292/18 та від 17.06.2020 року у справі №204/7119/18 викладено правовий висновок, згідно з яким саме наявність державно-владних повноважень відокремлює органи державної влади від інших державних установ, які також утворюються державою для здійснення завдань і функцій держави, але, на відміну від органів державної влади, не наділяються владними повноваженнями. Органи державної влади є складовою частиною державного апарату - системи органів та осіб, які наділяються певними правами та обов`язками щодо реалізації державної влади. Водночас державні організації (установи, заклади), на відміну від державного органу, не мають державно-владних повноважень, не виступають від імені держави та є частиною механізму, а не апарату держави. Державна організація - це створений державою колектив працівників чи службовців, що характеризується організаційною єдністю, а також наявністю нормативно визначених повноважень в одній зі сфер суспільних відносин. При цьому така організація має власний кошторис.
Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі №912/2385/18, якщо після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що, звернувшись із даним позовом в інтересах СЛСП «Лісовик», прокурор порушив заборони, які закріплені в частині третій статті 23 Закону, оскільки пред`явив позов в інтересах державного підприємства, яке не є органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого належать відповідні повноваження. Визначений прокурором позивач, СЛСП «Лісовик», є державним підприємством, самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю, що дозволяє цьому суб`єкту самостійно здійснювати захист своїх прав та інтересів у суді.
Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі №911/551/19, від 04.01.2021 року у справі №911/1150/20 та від 31.08.2022 року у справі №369/3147/19 (провадження №61-17407св20).
Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи (пункт 2 частини першої статті 257 ЦПК України).
Наведене дозволяє дійти висновку про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів СЛСП «Лісовик», що свідчить про необхідність залишення позову, поданого прокурором в інтересах держави в особі СЛСП «Лісовик», без розгляду, тому оскаржуване рішення у відповідній частині підлягає скасуванню. 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури задовольнити частково.
Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 10 серпня 2022 року в частині вирішення позовних вимог керівника Шепетівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Спеціалізованого лісокомунального сільськогосподарського підприємства «Лісовик» скасувати. Позов у цій частині залишити без розгляду.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 14 листопада 2022 року.

Судді:                                                                        Р.С. Гринчук

                                                                               А.М. Костенко

                                                                               І.В. П`єнта