ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2022 р.	Справа № 480/3337/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 року, головуючий суддя І інстанції: Прилипчук О.А., вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 18.11.2021 року у справі № 480/3337/21
за позовом           ОСОБА_1 
до                    Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 
третя особа           ОСОБА_2 
про визнання незаконною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), в якому просив суд:
- визнати незаконною та скасувати постанову Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) ВП № 64551603 про накладення штрафу на боржника від 25.03.2021 року в розмірі 1700,00 грн.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 року у справі № 480/3337/21 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 року у справі № 480/3337/21 скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що оскаржувана постанова державного виконавця від 25.03.2021 року ВП № 64551603 про накладення на позивача штрафу за невиконання рішення суду є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки станом на час її ухвалення, рішення суду, примусове виконання якого здійснюється в рамках зазначеного виконавчого провадження, позивачем було самостійно виконано у повному обсязі. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 17.02.2021 року старшим державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64551603 з примусового виконання виконавчого листа № 591/8329/19  від 01.02.2021 року, виданого Зарічним районним судом м. Суми, про зобов`язання боржника ОСОБА_1 за власний рахунок прибрати огорожу веранди, виготовленої з поліетиленової плівки та привести зовнішній вигляд будинку АДРЕСА_1 у належний стан, в якій боржникові надано строк до 10 робочих днів для добровільного виконання рішення (а.с. 43).
24.03.2021 року державним виконавцем складено акт про невиконання боржником судового рішення (а. с. 45).
25.03.2021 року старшим державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) винесено постанову про накладення штрафу, якою на боржника ОСОБА_1 за невиконання судового рішення накладено штраф в розмірі 1700,00 грн. (а. с. 46).
Вважаючи вищевказану постанову про накладення штрафу незаконною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова державного виконавця прийнята у відповідності до ч. 2 ст.19 Конституції України.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частин 5, 6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Згідно з частинами 1, 2 ст. 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до частини 1 статті 75 Закону №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу, зокрема, на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, та встановлює новий строк виконання.
Аналіз вищевказаних норм дає підстави дійти висновку про те, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено відповідальність боржника у вигляді штрафу за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк судового рішення, зокрема, що зобов`язує боржника виконати певні дії.
Отже, підставою для ухвалення виконавцем постанови про накладення на боржника штрафу є факт невиконання ним без поважних причин у встановлений виконавцем строк судового рішення.
Стверджуючи про незаконність оскаржуваної постанови державного виконавця про накладення штрафу від 25.03.2021 року позивач посилається на те, що станом на час ухвалення зазначеної постанови ним у повному обсязі було виконано рішення суду від 10.09.2020 року у справі № 591/8329/19 яким позивача було зобов`язано за власний рахунок прибрати огорожу веранди виготовленої з поліетиленової плівки та привести зовнішній вигляд будинку АДРЕСА_1 у належний стан, а саме – знято поліетиленову плівку з веранди.
Однак, колегія суддів зазначає, що згідно акта державного виконавця про невиконання боржником судового рішення від 24.03.2021 року (а. с. 45), під час перевірки виконання рішення суду у справі № 591/8329/19 було встановлено, що станом на 24.03.2021 року зазначене рішення боржником не виконане.
Будь-яких належних та допустимих доказів того, що станом на час проведення державним виконавцем перевірки виконання рішення, останнє було виконано позивачем у повному обсязі, а саме прибрано огорожу веранди виготовленої з поліетиленової плівки та приведено зовнішній вигляд будинку АДРЕСА_1 у належний стан, позивачем ані до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду не надано.
При цьому колегія суддів бере також до уваги, що як зазначено позивачем в апеляційній скарзі, постанова про відкриття виконавчого провадження № 64551603 від 17.02.2021 року (в якій позивачу надано строк до 10 робочих днів для добровільного виконання рішення) ним була одержана 27.02.2021 року.
Частиною 4 ст. 19 Закону №1404-VIII встановлено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Разом з тим, доказів повідомлення виконавцю про самостійне виконання вищевказаного судового рішення до 24.03.2021 року, як про це стверджує скаржник, ним також не надано.
Колегія суддів зазначає, що згідно частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Водночас, відповідно до принципу змагальності (частина перша статті 77 КАС України) позивач у справі має довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Будь-яких доказів протиправності оскаржуваної постанови про накладення на позивача штрафу за невиконання судового рішення позивачем не надано, з огляду на що колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги правильності рішення суду першої інстанції не спростовують.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищезазначене, враховуючи, що при прийнятті рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 року у справі № 480/3337/21 суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 року у справі № 480/3337/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва	
Судді	   	В.А. Калиновський    З.О. Кононенко