Справа № 759/20589/21                                                     Головуючий 1 інстанція- Бабич Н.Д.
Провадження № 22-ц/824/3624/2022                                Доповідач апеляційна інстанції- Савченко С.І.

 

П О С Т А Н О В А

іменем     України
 
25 жовтня 2022 року                                                                                     м.Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 29 листопада 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до  ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,-
 
в с т а н о в и в:
 
У вересні 2021 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувсядо суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 04 вересня 2017 року між ПАТ «Ідея Банк» і відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № С13.235.72281, згідно якого ПАТ «Ідея Банк» відкрив відповідачці поточний рахунок у гривні для здійснення операцій за допомогою кредитної картки та надав відповідачці кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку з максимальним лімітом у розмірі 200000 грн. із сплатою 24 % річних за користування коштами, а відповідачка зобов`язалася повернути отриманий кредит та сплатити проценти за користування коштами, а також виконати інші зобов`язання у строки і на умовах, передбачених договором. 
Посилався, що 02 грудня 2020 рокуміж ПАТ «Ідея Банк» і ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 12/89, за яким банк відступив позивачу право вимоги за рядом кредитних договорів, в тому числі за кредитним договором № С13.235.72281, укладеним із ОСОБА_1 . Відповідно до реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 12/89, переданого за актом прийому-передачі, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набув права грошової вимоги до відповідачки в сумі 128614,91 грн., з яких: 49994 грн. - тіло кредиту; 78620,15 грн. - проценти. Про відступлення права вимоги на адресу відповідачки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» направлено відповідне повідомлення. З метою досудового врегулювання спору, у зв`язку з істотними порушеннями відповідачкою умов кредитного договору, позивач як новий кредитор направив на її адресу вимогу про погашення загальної суми боргу, яка відповідачкою не виконана, жодного платежу не здійснено. У зв`язку з наведеним просив стягнути із відповідачки на його користь борг за кредитним договором у розмірі 128614,91 грн. та судові витрати.
Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 29 листопада 2021 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з
                                                                        -  2  -
повернення боргів» борг за кредитним договором у розмірі 128614,91грн. та судовий збір у розмірі 2270 грн.
Не погоджуючись із рішенням, відповідачкаОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права. 
Скарга мотивована тим, що наданий позивачем розрахунок боргу, не є належним доказом, оскільки із розрахунку незрозуміло яким чином виникла заборгованість про процентам, як простроченим - 75173,84 грн., так і строковим - 3446,31 грн. та незрозуміло як розраховувались дані суми, які не узгоджуються між собою. Вважає, що розрахунок боргу є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку і не може бути доказом та правовою підставою для стягнення боргу. Вказує, що вона не підписувала правила кредитування у ПАТ «Ідея Банк», а тому згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 має повернути лише тіло кредиту, а нараховувати проценти і неустойку банк не вправі. Окрім того, кредитний договір був укладений на 12 місяців про що вказано у паспорті споживчого кредиту, а тому згідно постанови Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц, проценти можуть нараховуватися виключно у межах строку дії договору із 04 вересня 2017 року по 04 вересня 2018 року. 
Позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно  задоволив його позов, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду про задоволення позову.
Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки в даній справі ціна позову становить 128614,91 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційний розгляд справиздійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав. 
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», суд обгрунтовував свої висновки тим, що позичальниця ОСОБА_1 не виконала передбачених кредитним договором обов`язків по поверненню отриманих кредитних коштів шляхом внесення платежів і має заборгованість, чим у свою чергу порушує права позивача як нового кредитора, які підлягають до захисту шляхом стягнення заборгованості за кредитом. 
При цьому суд виходив з того, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» як новий кредитор у встановленому законом порядку відповідно до умов договору факторингу набув права вимоги до боржниці за кредитним договором.
Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і
                                                                        -  3  -
вимогам закону.
Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. 
Згідно ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.
Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
За положеннями ст.ст.512-514,516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання. До нового кредитора переходять у повному обсязі права первісного кредитора у зобов`язанні. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Судом встановлено, що 04 вересня 2017 року між ПАТ «Ідея Банк» і відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, який включав угоду № С13.235.72281 від 04 вересня 2017 року про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, заяву ОСОБА_1 № С13.235.72281 від 04 вересня 2017 року про акцепт публічної оферти ПАТ «Ідея Банк» на укладання договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку, письмову згоду ОСОБА_1 від 04 вересня 2017 року щодо передачі її кредитної історії, щодо надіслання їй повідомлень банку про банківські продукти, передачі інформації третій особі, а також Тарифи на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб.
Усі вказані документи містять підпис представника банку та ОСОБА_1 .
За умовами укладеного кредитного договору ПАТ «Ідея Банк» зобов`язався відкрити відповідачці ОСОБА_1 поточний рахунок у гривні для здійснення операцій за допомогою кредитної картки «MasterCard» та надав відповідачці кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку з максимальним лімітом у розмірі 200000 грн. із сплатою 24 % річних за користування коштами, а відповідачказобов`язалася повернути отриманий кредит та сплатити проценти за користування коштами та виконати інші зобов`язання у строки і на умовах, передбачених договором. 
Повернення кредиту згідно п.3.4 угоди № С13.235.72281 передбачено шляхом внесення позичальником обов`язкового мінімального платежу, який визначається згідно з тарифами банку і про який банк повідомляє позичальника шляхом направлення смс-повідомлення.
Відповідачка активувала видану їй платіжну картку за допомогою коду та використовувала кредитні кошти, які погашала не в повному обсязі, внаслідок чого у неї станом на 01 грудня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 128614,91 грн., яка включає тіло кредиту 49994 грн. та проценти 78620,15 грн., що стверджується розрахунком боргу та випискою по рахунку.
Також, судом встановлено, що 02 грудня 2020 рокуміж ПАТ «Ідея Банк» і ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 12/89, за яким банк відступив позивачу право вимоги за рядом кредитних договорів, в тому числі за кредитним договором № С13.235.72281, укладеним із ОСОБА_1 . Відповідно до реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 12/89, переданого за актом прийому-передачі, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набув права грошової вимоги до
                                                                        -  4  -
відповідачки в сумі 128614,91 грн., з яких: 49994 грн. - тіло кредиту; 78620,15 грн. - проценти. 
Про відступлення права вимоги на адресу відповідачки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» направив відповідне повідомлення та вимогу про сплату боргу із зазначенням реквізитів для оплати.
Наведені обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
За таких обставин, з огляду на невиконання боржницею ОСОБА_1 передбачених кредитним договором обов`язків по поверненню кредиту і наявність у неї заборгованості, суд вірно захистив права ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» як нового кредитора шляхом стягнення суми боргу.
Доводи апеляційної скарги про те, що наданий позивачем розрахунок боргу, не є належним доказом, оскільки із розрахунку незрозуміло яким чином виникла заборгованість про процентам, як простроченим - 75173,84 грн., так і строковим - 3446,31 грн. та незрозуміло як розраховувались дані суми, які не узгоджуються між собою, а сам розрахунок боргу є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку і не може бути доказом та правовою підставою для стягнення боргу, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.
Наданий позивачем на виконання ухвали суду від 25 жовтня 2021 року розрахунок боргу, а саме «Детальний розрахунок по кредиту № С13.235.72281 від 04 вересня 2017 року», виконаний ПАТ «Ідея Банк» станом на 01 грудня 2020 року є належним, допустимим, достовірним та достатнім письмовим доказом (ст.ст.76-80 ЦПК України), на підставі якого суд установив розмір боргу відповідачки за кредитним договором. У вказаному розрахунку чітко зазначено коли і у якому розмірі відповідачкою використані кредитні кошти, сума нарахованих процентів, розмір боргу наростаючим підсумком як по тілу кредиту, так і по процентах, а також відображено коли і у якому розмірі відбувалося погашення позичальницею кредиту, із зазначенням дат та сум, сплачених на його погашення (а.с.54-67).
Вказаний Детальний розрахунок повністю відповідає виписці по картковому рахунку відповідачкиа № НОМЕР_1 за період із 04 вересня 2017 року по 01 грудня 2020 року, де чітко відображені як розмір коштів, які використовувала відповідачка, так і місце їх зняття, зокрема термінали та банкомати із зазначенням населених пунктів та вулиць, де вони розташовані  (а.с.11-14).
У випадку, якщо відповідачка вважає, що наданий банком розрахунок невірний, зокрема, що він не відображає всі сплачені позичальницею кошти, чи відображає у іншому (меншому) розмірі, то згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, які покладають на сторону обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, відповідачка була зобов`язана його спростувати, надавши свій арифметичний розрахуном чи інші, передбачені ст.76 ЦПК України докази, на його спростування, чого відповідачкою не зроблено.
Самі лише посилання на неналежність даного доказу і невстановлення боргу, як помилково важає скаржниця, не є достатніми підставами для його неприйняття судом.
Відхиляючи даний довід колегія суддів враховує, що діюче процесуальне законодавство надає стороні широке коло можливостей для надання доказів чи спростування доказів, наданих іншою стороною, в тому числі згідно ст.106 ЦПК України відповідачка мала можливість провести експертне дослідження за власною ініціативою на спростування розрахунку боргу, проте не зробила цього. 
Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачкане підписувала правила кредитування у ПАТ «Ідея Банк», а тому згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 має повернути лише тіло кредиту, а нараховувати проценти і неустойку банк не вправі необгрунтовані.
                                                            -  5  -
По-перше, неустойка позивачем не нараховувалася і не включена до суми боргу, розмір якого визначений на момент відступлення прав вимоги і позивач будь-яких інших нарахувань після 01 грудня 2020 року за кредитом не здійснював.
По-друге, та обставина чи підписувала відповідачка правила кредитування не має правового значення, оскільки відповідачкою прідписано як угоду № С13.235.72281 від 04 вересня 2017 року про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки у п.3.3 якої чітко обумовлено розмір процентів за користування грошовимим коштами - 24 % річних (а.с.4), так і підписано Тарифи на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб, в яких також обумовлено розмір процентів - 24 % річних (а.с.8), що у свою чергу свідчить про узгодження сторонами розміру процентів.
І по-третє, посилання у скарзі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 не є релевантними, оскільки у цій справі встановлені інші фактичні обставини, а самефізична особа подала анкету-заяву, у якій не було погоджено розмір процентів, а умов та правил ця особа не підписувала, тоді як у даній справі, рішення в якій є предметом апеляційного перегляду,  встановлено, що відповідачкою погоджено розмір процентів у цілому ряді особисто підписаних нею документів.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти лише такі рішення, де аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір був укладений на 12 місяців про що вказано у паспорті споживчого кредиту, а тому згідно постанови Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц, проценти можуть нараховуватися виключно у межах строку дії договору із 04 вересня 2017 року по 04 вересня 2018 року надумані та безпідставні, оскільки ні угода угода № С13.235.72281 від 04 вересня 2017 року про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, ні інші підписані відповідачкою документи не містять строку дії договору, а отже договір є таким, що укладений на невизначений строк, що відповідає положенням ст.ст.530, 631 ЦК України.
При цьому посилання у скарзі на те, що кредитний договір був укладений на 12 місяців про що вказано у паспорті споживчого кредиту, помилкові, оскільки паспорт споживчого кредиту не є частиною кредитного договору.
Спеціальним законом, який врегульовує правовідносини споживчого кредитування є Закон України «Про споживче кредитування», який вступив у дію 10 червня 2017 року і відповідно до ч.1 ст.9 якого (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця, а споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.
Відповідно до ч.2 ст.9 цього Закону до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з
                                                                        -  6  -
ч.3 цієї статті.
Згідно ст.13 цього Закону договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація, а сам правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами, зокрема першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Домовленість сторін правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. При цьому слід розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, де залишаючи без змін судові рішення щодо відмови  у задоволенні вимог банку про стягнення боргу, Об`єднана палата відступила від цілого ряду висновків Верховного Суду, про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом. При цьому Об`єднана палата в постанові зазначила, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту і його підписання споживачем свідчить виключно про виконання кредитодавцем переддоговірного обов`язку по наданню споживачу передбаченої законом інформації та не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Отже, надання паспорта споживчого кредиту і його підписання споживачем є виконанням позивачем переддоговірного обов`язку по наданню споживачу передбаченої законом інформації та не є укладенням договору про споживчий кредит.
Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо задоволення позову, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.
Даючи оцінку доводам відповідачки, викладеним у апеляційній скарзі, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів
                                                                        -  7  -
з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно  дослідив  і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу  спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.
Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.
Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 29 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді: