СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року                                               м. Харків                        Справа № 922/470/22  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О. , суддя  Пуль О.А.
за участю секретаря Андерс О.К.
за участю представників учасників справи: 
позивача - Чуб С.В., ордер  від 07.12.22 АХ №  1109099 ;
відповідача - не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача-Товариства з обмеженою відповідальністю "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" (вх. №1154 Х/2-5) на рішення господарського суду Харківської області від 21.09.22 у справі №  922/470/22 (постановлене суддею Прохоровим С.А. у приміщенні господарського суду Харківської області, повний текст складено 30.09.22)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю"АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ",с. Веселе Харківського району Харківської області 
до  Товариства з обмеженою відповідальністю "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА",  с. Крупець Славутського району  Хмельницької області
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Ясінський Володимир Євгенович , м. Львів
про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню 
 	 	
ВСТАНОВИВ:	 	

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ" звернулося до господарського суду Харківської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, що вчинений 26 листопада 2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Ясінським Володимиром Євгеновичем, зареєстрованим в реєстрі за № 3122, у якому запропоновано до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю  "АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю  "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" безумовне грошове зобов`язання у розмірі 28 515 143,00 грн, штрафу у розмірі 14 257 571,50 грн, витрат за вчинення нотаріальних дій у розмірі 215 000,00 грн.
Позов обґрунтовано тим, що виконавчий напис № 3122 від 26.11.2021 вчинений нотаріусом з грубим порушенням норм чинного законодавства, зокрема ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, оскільки:
- сума заборгованості за фінансовою аграрною розпискою від 18.03.20 № 237 на момент вчинення нотаріусом 26.11.21 оспорюваного виконавчого напису була сплаченою у повному обсязі, у зв`язку з чим позивачем було направлено відповідачу вимогу про повернення Фінансової аграрної розписки із написом про її виконання; 
- на підставі пункту 19 фінансової аграрної розписки від 18.03.2020 були нараховані штрафні санкції із порушенням строку, встановленого ч. 6 статті 232 Господарського кодексу України. Зміст пункту 19 фінансової аграрної розписки від 18.03.2020 не конкретизує момент сплати штрафу (початок виконання даного зобов`язання), а лише вказує на обов`язок позивача сплатити штраф у разі невиконання грошових зобов`язань за фінансовою аграрною розпискою у строк до 31 жовтня 2020 року (зазначений строк стосується лише основного зобов`язання), а тому  на момент вчинення виконавчого напису не існувало прострочення щодо виконання такого зобов`язання як сплата штрафу, оскільки відповідачем не було направлено позивачу письмову вимогу щодо сплати штрафу, а зобов`язання за фінансовою аграрною розпискою вже було виконано позивачем;
- виконавчий напис вчинено за  відсутністю доказів направлення (чеку та опису) позивачу письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання за аграрною розпискою, які пунктом 12 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 передбачені  в переліку документів, що подаються нотаріусу для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими аграрними розписками.
Рішенням господарського суду Харківської області від 21.09.22 у справі № 922/470/22 позов задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, що  вчинений 26 листопада 2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Ясінським Володимиром Євгеновичем зареєстрованим в реєстрі за № 3122 у якому запропоновано до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю  "АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю  "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" безумовне грошове зобов`язання у розмірі 28 515 143,00 грн, штрафу у розмірі 14 257 571,50 грн, витрат за вчинення нотаріальних дій у розмірі 215 000,00 грн.
    В обґрунтування рішення суд послався на те, що заборгованість за оспорюваним  виконавчим написом  є спірною, з огляду  на те, що позивачем на виконання умов договору поставки від  01.01.20 №1300031568 було перераховано на зазначений в спірній Аграрній розписці рахунок відповідача 28515143,00 грн., що повністю покриває суму основного зобов`язання, встановлену в Аграрній розписці, укладеної на забезпечення виконання зазначеного договору поставки, та підтверджує припинення відповідного забезпечення  належним виконанням та окрім цього, під час розгляду справи, відповідачем не було доведено факту відправки та отримання вимоги про порушення зобов`язань позивачем, в той час як відповідно до п. 12 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 в  переліку документів, що подаються для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими аграрними розписками зазначено оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання.
      Також суд зазначив, що, звертаючись до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису 25.11.2021, відповідачем було пропущено позовну давність щодо вимог про стягнення штрафу, що свідчить про те, що такі вимоги не є безумовними та безспірними, що повинно було стати підставою для відмови приватним нотаріусом від вчинення виконавчого напису.
     При цьому суд зазначив, що відповідно до чинного законодавства вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком, визначеним Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, але сам по собі факт їх подання  не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого, оскільки нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна і  на підставі відповідних документів і це право існує, поки суд не встановить зворотнього, а тому  боржник, який так само має право на захист свого цивільного права в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
      Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" подав на зазначене рішення до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на нез`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність викладених в рішенні висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими,  неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.
      В обґрунтування апеляційної скарги відповідач  зазначив, зокрема,  про  безпідставність  висновку господарського суду першої інстанції щодо спірності заборгованості за фінансовою аграрною розпискою від 18.03.20  № 237, на якій вчинено  оспорюваний виконавчий напис нотаріуса, як підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню, з огляду  на здійснені  позивачем оплати за договором поставки, на забезпечення якого видано вказану аграрну розписку, оскільки суд не врахував, що стягнення заборгованості  за аграрною розпискою в безспірному порядку шляхом вчинення  на ній  виконавчого напису нотаріуса здійснюється лише за формальними ознаками, а саме, на підставі наданих стягувачем  нотаріусу документів, відповідно до  переліку,  передбаченого  п.12 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172,  які  в даному випадку було надано нотаріусу, а надані позивачем до позовної заяви платіжні доручення не підтверджують сплату заборгованості за спірною аграрною розпискою, яка є окремим  правочином  та встановлює безумовне зобов`язання, оскільки в реквізиті про призначення платежу у цих платіжних документах вказано оплату за договором поставки, на забезпечення  якого її видано.    
     Крім цього скаржник зазначив, що господарський суд першої інстанції безпідставно поширив  позовну давність на порядок вчинення  виконавчого напису нотаріусу.     
      Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2022 для розгляду справи № 922/470/22 сформовано склад колегії суддів: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О.,  суддя Пуль О.А.
     Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.11.22 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача -Товариства з обмеженою відповідальністю "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" (вх. №1154 Х/2-5)  на рішення господарського суду Харківської області від 21.09.22  у справі №  922/470/22 та її розгляд призначено  в судове засідання з повідомленням сторін  на  08.12.22 р. о 10:30   годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 131. 
       Під час перевірки повноважень представників, судом апеляційної інстанції встановлено, що представник відповідача - адвокат Стеценко А.І., заява якої про участь у судовому засіданні, призначеному на 08.12.2022, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суд  з використанням власних технічних засобів, була задоволена ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.11.2022, на зв"язок не вийшла,  а адвокатом Нечитайлом Т.В., з яким встановлено зв`язок  в режимі відеоконференції поза межами приміщення суд  з використанням власних технічних засобів, не надано ордеру або довіреності на підтвердження його повноважень  на представництво  відповідача   в даному апеляційному провадженні. При цьому судом встановлено, що в суді першої інстанції інтереси відповідача представляла адвокат Стеценко А.І., апеляційну скаргу підписано іншим представником - адвокатом Стельмахом Ю.М., які на підтвердження своїх повноважень надали довіреність від 11.10.21,  видану на ім"я адвокатів Стельмаха Ю.М. та Стеценко А.І. та підписану  від імені відповідача Нечитайлом  Т.В, в якості директора. Разом з тим  до заяви про проведення відеоконференції адвокат Нечитайло  Т.В. довіреності чи ордеру  на підтвердження його повноважень як представника адвоката суду апеляційної інстанції не надав.
    При цьому  Нечитайло Т.В. в режимі відеоконференції під час перевірки судом повноважень представників повідомив суд апеляційної інстанції про те, що він представляв інтереси відповідача при розгляді даної справи в суді першої інстанції в якості директора відповідача (самопредставництво юридичної особи), в той час як  апеляційну скаргу підписано іншим представником-адвокатом Стельмахом Ю.М. відповідно до виданої йому довіреності, але  на даний час Нечитайло Т.В. не є директором відповідача та не має  повноважень на самопредставництво, а документи на підтвердження його повноважень як представника - адвоката  він суду не надав, у зв`язку з чим просив відкласти розгляд справи для надання можливості надати суду  зазначені документи.
          Стосовно зазначеного усного клопотання колегія суддів зазначає наступне.
     Відповідно до частин 11,12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
    Отже, за змістом наведених норм, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті.Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
    З огляду  на наведене та враховуючи, що адвокат Стеценко А.І., заява якої про участь у судовому засіданні, призначеному на 08.12.2022, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суд  з використанням власних технічних засобів, була задоволена ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.11.2022,  в судове засідання не з"явилася, а  адвокатом Нечитайлом Т.В., з яким встановлено зв`язок  в режимі відеоконференції поза межами приміщення суд  з використанням власних технічних засобів, не надано ордеру або довіреності на підтвердження його повноважень  на представництво  відповідача   в даному апеляційному провадженні, поважність причин неявки представника відповідача з підтвердженими повноваженнями судом апеляційної інстанції не встановлена, відповідач  реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та допуску представника відповідача Нечитайла Т.В., який не підтвердив своїх повноважень до участі в даному апеляційному розгляді.
    Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
       Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
       Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, проаналізувавши  доводи апеляційної скарги, письмових пояснень позивача по суті справи, заслухавши пояснення  представника позивача, який  заперечив проти апеляційної скарги, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, дійшла висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без  задоволення, зважаючи на таке.
     Як вбачається з матеріалів справи,  01 січня 2020 року між ТОВ "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" та ТОВ "АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ" було укладено договір поставки № 1300031568.
       18 березня 2020 року в забезпечення виконання зобов`язань позивача за Договором поставки, позивач видав фінансову аграрну розписку, що посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Манерко Л.М. і зареєстрована в реєстрі за № 237.
У пункті 1 Фінансової аграрної розписки від 18.03.2020 зазначено, що така встановлює безумовне грошове зобов`язання позивача (боржника) сплатити відповідачу (кредитору) грошову суму у розмірі 28         515         143,00 грн., що є еквівалентом в товарному розрахунку за відповідною формулою, у строк до 15 серпня 2020 року.
Відповідно до пункту 5 Фінансової аграрної розписки від 18.03.2020 в забезпечення виконання зобов`язання за цією Розпискою Боржник передає в заставу майбутній врожай зерна, що вирощується на земельних ділянках, розташованих на території Харківської області, в кількості 289 одиниць.
26 листопада 2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Ясінським Володимиром Євгеновичем, на фінансовій аграрній розписці, посвідченій приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Манерко Л.М. від 18 березня 2020 року за реєстровим № 237, вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 3122, у якому запропоновано до стягнення з позивача на користь відповідача безумовне грошове зобов`язання у розмірі 28             515 143,00 грн., штрафу у розмірі 14 257 571,50 грн., витрат за вчинення нотаріальних дій у розмірі 215 000,00 грн.
      Відповідачем було пред`явлено вказаний виконавчий напис до примусового виконання. 
     10 грудня 2021 року на підставі зазначеного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Родіним Геннадієм Вікторовичем було відкрито виконавче провадження за № 67855588.
    Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.01.2022 у справі № 86з-22 зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 3122, вчиненого 26.11.2021 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Ясінським Володимиром Євгеновичем в якості заходу забезпечення майбутнього позову про визнання  його таким, що не підлягає виконанню.
        Як зазначено вище, предметом позову у даній справі є визнання вказаного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а підставами позову  позивач зазначив те, що виконавчий напис вчинений нотаріусом з грубим порушенням норм законодавства,зокрема ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 , оскільки:
- сума заборгованості за фінансовою аграрною розпискою від 18 березня 2020 року на момент вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була сплаченою у повному обсязі, у зв`язку з чим позивачем було направлено відповідачу вимогу про повернення Фінансової аграрної розписки із написом про її виконання. При цьому позивач зазначив, що фінансовою аграрною розпискою забезпечувалося виконання грошового зобов`язання за Договором поставки № 1300031568 у сумі 28515143,00 грн., яку позивачем було сплачено на поточний рахунок зазначений у фінансовій аграрній розписці, на підтвердження чого до позову  додано копії  таких платіжних доручень: № 161 від 27 жовтня 2020 року на суму         7000000,00 грн; № 260 від 16 листопада 2020 року на суму 1000000,00 грн; № 366 від 30 грудня 2020 року на суму 1000000,00 грн; № 7131636000 від 05 лютого 2021 року на суму 100000,00 грн; № 7131636040 від 19 лютого 2021 року на суму 1000000,00 грн; № 7131636060 від 01 березня 2021 року на суму 5000000,00 грн; № 7131636194 від 02 квітня 2021 року на суму 2450000,00 грн; № 7131636199 від 02 квітня 2021 року на суму 3             550000,00 грн; № 7131636205 від 05 квітня 2021 року на суму 2987115,36 грн; № 7131636356 від 28 травня 2021 року на суму 1000000,00 грн; № 7131636382 від 01 червня 2021 року на суму 1000000,00 грн; № 7131636648 від 12 серпня 2021 року на суму 1000000,00 грн; № 7131636788 від 08 вересня 2021 року на суму 50000,00 грн; № 7131636793 від 10 вересня 2021 року на суму 50000,00 грн; № 7131636996 від 22 жовтня 2021 року на суму 1347 559,62 грн., які були надані як додатки до суду; 
- на підставі пункту 19 фінансової аграрної розписки від 18.03.2020 було нараховані штрафні санкції із порушенням строку встановленого ч. 6 статті 232 Господарського кодексу України. Зміст пункту 19 фінансової аграрної розписки від 18.03.2020 не конкретизує момент сплати штрафу (початок виконання даного зобов`язання), а лише вказує на обов`язок позивача сплатити штраф у разі невиконання грошових зобов`язань за фінансовою аграрною розпискою у строк до 31 жовтня 2020 року (зазначений строк стосується лише основного зобов`язання), а тому,  на момент вчинення виконавчого напису не існувало прострочення щодо виконання такого зобов`язання як сплата штрафу, оскільки відповідачем не було направлено позивачу письмової вимоги щодо сплати штрафу, а зобов`язання за фінансовою аграрною розпискою вже було виконано позивачем;
- виконавчий напис вчинено за  відсутністю доказів направлення (чеку та опису) позивачу письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання за аграрною розпискою, які пунктом 12 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 передбачені  в переліку документів, що подаються нотаріусу для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими аграрними розписками.
       Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору  на стороні відповідача -Приватний нотаріус Ясінський  В.Є. в письмових поясненнях (вих. 124/01-16 від 23.12.2020) по даній справі, наданих суду першої інстанції зазначив,  що ТОВ "Суффле Агро Україна" при зверненні із вимогою вих. №  5/ар від 25.11.21 про  вчинення спірного виконавчого напису на фінансовій аграрній розписці від 18.03.2020 № 237  було надано вичерпний перелік документів, передбачених пунктом 12 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого     постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, а саме: оригінал Аграрної розписки,  копію письмової вимоги ТОВ "Суффле Агро Україна" про усунення порушення виконання зобов`язання за Аграрною розпискою, оригінал накладної АТ "Укрпошта" від 11.11.2021, оригінал розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку (фіскальний чек) АТ "Укрпошта" від 11.11.2021, оригінал опису вкладення у цінний лист АТ "Укрпошта" від 11.11.2021, що підтверджує надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання та копії вказаних документів  серед іншого додано до зазначених пояснень  (т. 1 а.с. 106-134  т.1).
      Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів погоджується  з висновком господарського суду першої інстанції  щодо наявності підстав для задоволення позову, зважаючи на наступне.
      Відповідно до ч. 1     ст. 15 Цивільного кодексу України      кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
      За приписами     ст.16 Цивільного кодексу України     кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2       статті 16 ЦК України.
   Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
      Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
    Особа, яка звертається до господарського суду з позовом, самостійно обирає спосіб захисту, визначає відповідача, предмет та підстави позову та зазначає у позовній заяві яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов.
      Частиною 3      ст. 16 Цивільного кодексу України     унормовано, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
     Відповідно до     статті 18 Цивільного кодексу України     нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
    Відносини, що виникають під час оформлення, видачі, обігу, виконання аграрних розписок регулюються      Законом України "Про аграрні розписки".
     Відповідно до визначення термінів, що містяться у            статті 1 Закону України "Про аграрні розписки",
    - аграрна розписка - товаророзпорядчий документ, що фіксує безумовне зобов`язання боржника, яке забезпечується заставою, здійснити поставку сільськогосподарської продукції або сплатити грошові кошти на визначених у ньому умовах;
     - боржник за аграрною розпискою - особа, яка видає аграрну розписку для оформлення свого зобов`язання здійснити поставку сільськогосподарської продукції або сплатити грошові кошти на визначених в аграрній розписці умовах;
    - кредитор за аграрною розпискою - фізична чи юридична особа, яка надає грошові кошти, послуги, поставляє товари, виконує роботи як зустрічне зобов`язання за договором, за яким боржник за аграрною розпискою видає їй аграрну розписку, наділяючи правом вимагати від нього належного виконання зобов`язань, а також фізична чи юридична особа, яка отримала права кредитора за аграрною розпискою від іншого кредитора за аграрною розпискою у спосіб, не заборонений законом;
    - реєстр аграрних розписок - єдина інформаційна система, що містить відомості про обов`язкові реквізити виданих та погашених аграрних розписок.
    Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про аграрні розписки"            аграрні розписки використовуються в операціях      з      сільськогосподарською продукцією.
     Згідно зі     статтею 5 Закону України "Про аграрні розписки"      фінансова аграрна розписка - це аграрна розписка, що встановлює безумовне зобов`язання боржника сплатити грошову суму, розмір якої визначається за погодженою боржником і кредитором формулою з            урахуванням цін на сільськогосподарську продукцію у визначеній кількості та якості.
Виконання боржником зобов`язань за фінансовими аграрними розписками здійснюється лише в безготівковій формі.
     Відповідно до     ст. 6 Закону України "Про аграрні розписки" фінансова аграрна розписка має обов`язково містити предмет - безумовне зобов`язання сплатити грошові кошти, визначення формули розрахунку розміру грошового зобов`язання боржника, кількості та родових ознак сільськогосподарської продукції, що є невід`ємною частиною такої формули.
      Частиною 2     статті 9 Закону України "Про аграрні розписки"      під час видачі аграрна розписка підлягає нотаріальному посвідченню в порядку, передбаченому    Законом України "Про нотаріат"     для правочинів, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.     
      Відомості про аграрну розписку в момент її посвідчення вносяться до Реєстру аграрних розписок особою, яка вчиняє нотаріальні дії.
      Згідно з      ст. 12 Закону України "Про аграрні розписки"     аграрні розписки діють до повного їх виконання. За згодою кредитора дата виконання зобов`язань за аграрною розпискою може бути перенесена на наступний маркетинговий рік. Фінансові аграрні розписки виконуються шляхом перерахування боржником за аграрною розпискою грошових коштів на вказаний кредитором за аграрною розпискою банківський рахунок.
     Кредитор за аграрною розпискою зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дня отримання виконання зобов`язання за аграрною розпискою зробити на аграрній розписці напис "Виконано", що скріплюється підписом кредитора, і повернути таку аграрну розписку боржнику. Повернення здійснюється шляхом особистої передачі аграрної розписки від кредитора до боржника, а в разі неможливості - шляхом направлення цінним листом з описом вкладення на адресу боржника, вказану в аграрній розписці. Після повернення боржнику за аграрною розпискою оригіналу аграрної розписки з відміткою про її виконання боржник за аграрною розпискою має право звернутися до особи, яка вчиняє нотаріальні дії, для внесення запису про виконання аграрної розписки до відповідних реєстрів. Аграрна розписка з відміткою про її виконання до повторного обігу не допускається. Інформація про видані аграрні розписки та їх виконання зберігається в Реєстрі аграрних розписок не менше 10 років.
     У разі отримання часткового виконання за аграрною розпискою на ній робиться напис, в якому фіксуються виконана частина зобов`язання та розмір зобов`язання, що зберігається.    
      Такий напис скріплюється підписами боржника за аграрною розпискою та кредитора за аграрною розпискою.
     Статтею 13 Закону України "Про аграрні розписки"         визначено, що наявність аграрної розписки без відмітки про її виконання є достатнім підтвердженням безспірності вимог кредитора за аграрною розпискою.
     Разом з цим, порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється     Законом України "Про нотаріат"    та іншими актами законодавства України (частина перша      статті 39 Закону України "Про нотаріат"). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений      наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5            (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).
      Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19    статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена      Глава 14 Закону України "Про нотаріат"та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
      Так, згідно зі     статтею 87 Закону України "Про нотаріат"     для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
     Статтею 88 Закону України "Про нотаріат"    (в редакції станом на 26.11.2020) визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї    статті Закону     нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
      Порядок вчинення нотаріальних дій     містить    такі самі правила та     умови     вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).
       Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
      У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).
    Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим            постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172            (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в       Законі України "Про нотаріат"     та Порядку вчинення нотаріальних дій.
     Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України "Про нотаріат").
     Зі змісту наведених норм вбачаються  наступні висновки.
     Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
      Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
        Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
       Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
      З огляду на наведене, господарський суд першої інстанції правомірно  зауважив, що відповідно до вищенаведених норм чинного законодавства вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком, визначеним Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, але сам по собі факт їх подання  не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого, оскільки нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна на підставі відповідних документів і це право існує, поки суд не встановить зворотнього, а тому  боржник, який так само має право на захист свого цивільного права в судовому порядку, може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
        При цьому колегія суддів  зауважує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що,  вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.Для правильного застосування положень статей     87,    88 Закону України "Про нотаріат"     у такому спорі суд перевіряє доводи боржника у повному обсязі й установлює та зазначає в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (Постанова ВС від 27.03.2019 у справі №137/1666/16-ц).
       В Постанові від 23.06.20  у справі №  645/1979/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила таке:
         В Постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила таке: "вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису".
      Велика Палата Верховного Суду у постанові № 910/10374/17 від 21 вересня 2021 року у пункті 95 зазначила, що "порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню".
     З матеріалів справи вбачається, що, вчиняючи оспорюваний виконавчий напис 26.11.2021 на підставі наданих відповідачем документів, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Ясінський В.Є.            дійшов висновку про безспірність грошового зобов`язання боржника у розмірі 28 515 143,00 грн  станом на момент вчинення нотаріальної дії, з якого обраховано 50% штрафу у розмірі 14 257 571,50 грн.
     Підставою для зазначеного висновку стала наявність поданих нотаріусу відповідачем документів  відповідно до визначеного п. 12 Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 переліку документів, що подаються для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими аграрними розписками.
      Матеріалами справи підтверджується, що на час вчинення оспорюваного виконавчого напису відповідачем нотаріусу були надані документи відповідно до переліку п. 12 Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.
        Як зазначено вище,  третят особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні  відповідача - приватний нотаріус  Ясінський  В.Є. в письмових поясненнях (вих. 124/01-16 від 23.12.2021) по даній справі, наданих суду першої інстанції зазначив,  що ТОВ "Суффле Агро Україна" при зверненні із вимогою вих. №  5/ар від 25.11.21 про  вчинення спірного виконавчого напису на фінансовій аграрній розписці від 18.03.2020 № 237  було надано вичерпний перелік документів, передбачених пунктом 12 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого    постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, а саме: оригінал Аграрної розписки,  копію письмової вимоги ТОВ "Суффле Агро Україна" про усунення порушення виконання зобов`язання за Аграрною розпискою, оригінал накладної АТ "Укрпошта" від 11.11.2021, оригінал розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку (фіскальний чек) АТ "Укрпошта" від 11.11.2021, оригінал опису вкладення у цінний лист АТ "Укрпошта" від 11.11.2021, що підтверджує надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання,  копії яких додано   серед іншого до зазначених пояснень   (т. 1 а.с. 106-134  т.1).Також до вказаних пояснень учасника справи додано докази отримання позивачем 16.11.21 надісланого йому відповідачем відповідно до зазначеного опису вкладення поштового відправлення -письмової вимоги ТОВ "Суффле Агро Україна" про усунення порушення виконання зобов`язання за Аграрною розпискою, відповідно до трекінгу Укрпошти.
      Разом  з цим, колегія суддів погоджується з висновком  господарського суду першої інстанції щодо того, що на момент вчинення 26.11.2021 нотаріусом виконавчого напису заборгованість боржника     у розмірі 28 515 143,00 грн. основного боргу та штрафу  у розмірі 14 257 571,50  була спірною, що підтверджується наступним.
    Як зазначено вище, в п. 3 фінансової аграрної розписки від 18.03.20 зазначено, що цією Розпискою  забезпечується виконання зобов`язань за договором від  01.01.20 №1300031568, а відповідно до п.  4 Розписки боржник зобов`язується здійснити оплату  згідно з п. 1 Розписки  в безготівковій формі  на рахунок кредитора   НОМЕР_1 в АТ «Кред Агріколь Банк» і при цьому  під здійсненням оплати  розуміється зарахування  грошових коштів на зазначений  рахунок. 
    З матеріалів справи вбачається, що відповідно до вищенаведених умов, позивачем за платіжними дорученнями, які були додані до позову та   наведені вище,  було перераховано на зазначений в Аграрній розписці рахунок відповідача  28515143,00 грн. із зазначенням  у відповідному реквізиті призначенням платежу оплату саме  за тим  за  договором від  01.01.20 №1300031568, зобов`язання за яким забезпечено Розпискою, а тому  господарський суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що вказаними  оплатами здійснено повне погашення суми основного зобов`язання,  встановленого в аграрній розписці, у передбаченому в ній порядку,  у зв`язку з чим відповідне забезпечення  припинено належним виконанням (стаття 599 Цивільного кодексу України).
     При цьому, як правомірно зазначив суд першої інстанції, відповідачем не доведено наявність на час здійснення вказаних платежів іншої заборгованості за договором від  01.01.20 №1300031568, зобов`язання за яким забезпечено фінансовою аграрною розпискою від 18.03.20 , й, відповідно, що відповідні платежі здійснено не на виконання розписки, а на погашення  іншої заборгованості за договором.
     Зокрема, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження  доводів відзиву на позов, які він продублював в апеляційній скарзі щодо здійснення поставок за договором від  01.01.20 №1300031568 на загальну суму 95528908 грн., яка, як він стверджує,  не оплачена  в сумі 55353433,50 грн.
  Крім цього безпідставними є також посилання відповідача про підтвердження  відповідачем  заборгованості  за договором від  01.01.20 №1300031568 в листах, копії яких додано до відзиву.
    Так,  в листі від 19.10.21 вих. № 19/10-1 позивач зазначає про заборгованість  за договором  від  01.01.20 №1300031568  в сумі 56700993,12  станом на звітну дату, без зазначення  відомостей щодо того, коли  ця дата мала місце, та якого звітного періоду стосується, поставок за якими первинними документами(партіями поставок) стосується заборгованість,  і при цьому посилається  на неврахування відповідачем  при визначенні сум оплат за договором передбачених договором знижок.
       В листі  від 04.12.21,вих. № 14/12-1  датованому  через 1, 5 місяці після листа вих. № 19/10-1 та після дати вчинення  оспорюваного виконавчого напису   позивач просить підписати  додаткову угоду, в якій визначити станом на зазначену вихідну  дату  листа вже значно меншу суму заборгованості за договором  від  01.01.20 №1300031568 -30915559,81 грн., посилаючись при цьому, що за договором взагалі було поставлено товару на 59632145,12, тобто на меншу суму ніж та, на яку посилався  відповідач  у відзиві на позов, і при цьому зазначив, що частна товару  виявилась неналежної якості, про що складено відповідні Акти із залученням представників  відповідача , у зв`язку з чим позивач  здійснив розрахунок недоотрманого ним доходу та зазначив про неврахування відповідачем  при визначенні сум оплат за договором передбачених договором знижок.
     Таким чином надані відповідачем до відзиву на позов листи не містять відомостей щодо визнання  позивачем станом на час вчинення оспорюваного  виконавчого напису -26.11.21  певної заборгованості за договором  від  01.01.20 №1300031568, на забезпечення  виконання якого видано спірну Аграрну розписку, яка  не увійшла  у таке забезпечення та погашалась за рахунок платежів за платіжними дорученнями, які додано до позовної заяви.
     Крім цього пунктом 4.1. фінансової аграрної розписки від 18.03.2020  передбачено, що за попередньою домовленістю з кредитором узгоджено порядок повернення  розписки, який передбачає її повернення  протягом 14 днів  з дня отримання повного виконання зобов`язання із вчиненим  на ній написом «Виконано».
     Проте відповідач, отримавши повне виконання 22.10.21,  не повернув вказану розписку  у вказаному порядку та строк -до 05.11.21. 
    Статтями 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається  як на підставу своїх вимог  або заперечень.
     Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
      Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
     Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України,  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
     Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. 
      Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. 
   Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
      Близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.
    Крім цього п. 19 фінансової аграрної розписки від 18.03.20 за невиконання боржником зобов`язання  в строк до 31.10.2020  встановлено штраф в розмірі 50% від суми боргу.
   За виконавчим написом   запропоновано до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА ПРЕСТИЖ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю  "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" штрафу у розмірі 14 257 571,50 грн , який обчислений від розміру основного грошового зобов`язання за Розпискою у розмірі 28 515 143,00 грн, яке станом на 31.10.2020  вже було частково сплачено платіжним дорученням  від 27.10.20 № 161 на суму 7000000,00 грн. (т. 1 а.с. 67),  що свідчить про безпідставність нарахування штрафу на всю суму основного зобов`язання.
   Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні також зазначив, що,  звертаючись до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису 25.11.2021 зазначив , відповідачем було пропущено позовну давність встановлену ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України щодо вимог про стягнення штрафу.
    Щодо вказаної підстави  колегія суддів зазначає наступне.
     Статтею 88 Закону України "Про нотаріат"     (в редакції станом на 21.11.2020) визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї    статті Закону    нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
      Згідно зі  ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
   Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки     (стаття 257 ЦК України).
       Ч. 1 статті 258 Цивільного кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
     Пунктом  1 частини  2 ст. 258 Цивільного кодексу України передбачено позовну давність  в один рік для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу  України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила).
    Оскільки штраф за Аграрною розпискою встановлений  за прострочення, яке почалося з 31.10.21, з цієї дати  почався перебіг річної позовної давності, яка , відповідно до правил  ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу  України  мала закінчитися 31.10.22.
     Разом з цим, Законом № 540-IX від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020       у п. 12        Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу     було внесено зміни, відповідно до яких під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені     статтями     257,     258,      362,      559,      681,     728,     786,    1293     цього    Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
       Відповідно до     статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб"     з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято     постанову від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"     із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215, якою установлено з 12 березня до 03 квітня 2020 року на усій території України карантин.
        В подальшому дія карантину     продовжувалась.
    Так,    Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020    № 1236    дію карантину продовжено до 31.12.2022.
     З    урахуванням наведеного, перебіг позовної давності щодо штрафу за оспорюваним виконавчим написом ще не сплив та продовжився до 31.12.22, проте зазначене не спростовує спірність зазначеної суми на час  вчинення  вказаного виконавчого напису з огляду на вищенаведені обставини неправомірного нарахування штрафу на всю суму основного зобов`язання.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про задоволення позову відповіддає нормам матеріального і процесуального права,  у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
      Керуючись статтями  статтею 269, пунктом 1  статті 275, статтею 276, статтями 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

      Апеляційну скаргу   відповідача   -Товариства з обмеженою відповідальністю "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА"   залишити без задоволення.
     Рішення      господарського суду  Харківської області від 21.09.22 у справі №  922/470/22
залишити без змін.
   Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.Порядок і строк її оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України. 
       Повний текст рішення складено   19.12.22.

Головуючий суддя                                                                    І.В. Тарасова

Суддя                                                                                           Я.О. Білоусова  

Суддя                                                                                           О.А. Пуль