УХВАЛА
 
18 жовтня 2022 року
м. Київ
справа № 748/1376/20
провадження № 51-3107ск22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                       ОСОБА_2,
суддів                                               ОСОБА_3, ОСОБА_4,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 11 липня 2022 року,
встановив:
Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 листопада   2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік, та покладено на нього обов`язки, передбачені п. п.1, 2 ч.1 ст.76 КК.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 11 липня 2022 рокуапеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 залишено без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2021 року стосовно нього - без зміни. 
Засуджений звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій порушує питання про скасування вказаних судових рішень та закриття кримінального провадження  на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК.
Мотиви Верховного Суду
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга, зокрема, має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як видно з поданої касаційної скарги засуджений, зазначаючи про незаконність судових рішень хоча формально і послався на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, проте, окрім іншого, по суті скарги заперечує правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження (ст. 411 КПК), що в силу статей 433, 438 КПК не може бути предметом касаційного розгляду та виходить за межі перегляду суду касаційної інстанції.
Посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, засуджений в касаційній скарзі не навів обґрунтування доводу про незаконність вироку й ухвали цих судів відповідно до ст.413 КПК, не вказав, які порушення матеріального права допустили суди, у чому конкретно полягають такі порушення, як вони вплинули на законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень і чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вказаних судових рішень з огляду на положення статей 370, 374 КПК та ч. 4  ст. 407 КК у їх взаємозв`язку.
Крім того, засуджений не зазначив, чи заявляла сторона захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, яких усупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК апеляційний суд безпідставно не задовольнив та у дослідженні яких обставин, установлених під час кримінального провадження і досліджених судом першої інстанції, не повністю або з порушеннями (у чому полягає неповнота і порушення) відмовив. Також засуджений не вказав, яких конкретно доводів, наведених в апеляційній скарзі сторони захисту, усупереч ст. 419 цього Кодексу, апеляційний суд узагалі не дослідив, не перевірив та не оцінив, унаслідок чого визнав їх необґрунтованими.
Таким чином, допущені порушення перешкоджають суду касаційної інстанції вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1
ст. 429 КПК залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення допущених недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 11 липня 2022 року та встановити строк для усунення недоліків - п`ятнадцять  днів з дня отримання копії ухвали.
У разі не усунення недоліків касаційної скарги в установлений строк, вона буде повернута.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_2                                         ОСОБА_3                                     ОСОБА_4