ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" жовтня 2022 р.                                       Справа №11/б-1203 (921/485/21)

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді                                                   Желік М.Б.
суддів                                                     Орищин Г.В. 
                                                   Галушко Н.А.
за участі секретаря судового засідання Олійник Н.Б.
розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства “Зарубинський спиртовий завод” №280 від 27.07.2022 (вх.ЗАГС. №01-05/1920/22 від 04.08.2022) 
на рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.06.2022 (суддя Сидорук А.М., повний текст рішення складено 15.07.2022)
у справі №11/Б-1203 (921/485/21)
за позовом: Державного підприємства “Зарубинський спиртовий завод”, 47343, с. Зарубинці Збаразького району Тернопільської області
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “ТНТ ГРУП”, 02160, м. Київ, вул.Каунаська, буд.13
про стягнення 2 509 881,93 грн
в межах провадження у справі № 11/Б-1203 про визнання банкрутом Державного підприємства “Зарубинський спиртовий завод”

за участю представників:
від скаржника Денис А.І.
від відповідача Монастиренко О.Ю.

Учасникам процесу роз`яснено їх права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46 Господарського процесуального кодексу України. 
Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 17.06.2022 у справі №11/б-1203 (921/485/21) в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі .
В обґрунтування своїх заперечень скаржник зазначає, що відповідач набув прав та обов`язків комісіонера за договором комісії на продаж продукції № 01/18-К з моменту його укладення, тобто з 03.12.2018. Натомість укладені ТОВ “ТНТ ГРУП” договори поставки з покупцями до вказаної дати не належать до договорів, які вчинені за дорученням Комітента – ДП “Зарубинський спиртовий завод” на підставі договору комісії на продаж продукції № 01/18-К, оскільки у відповідності до вимог ч.2 ст. 631 ЦК України, договір набирає чинності з моменту його укладення. Окрім того, зазначає, що умовами договору комісії не встановлено, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. 
Скаржник вважає, що оскільки відповідачем без зауважень, без вказівки відтермінування з оплати товару покупцем підписано звіт комісіонера, то відповідно до положень п.5.3. укладеного між сторонами договору комісії строк виконання зобов`язання з оплати переданого на комісію товару настав. Вказане також підтверджується на думку скаржника актом звірки взаєморозрахунків, що підписаний уповноваженими представниками сторін 31.03.2019. 
Вказане, на думку скаржника свідчить про неповноту з`ясування фактичних обставин справи господарським судом, що призвело до прийняття неправильного рішення.   
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.08.2022 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії судді – Орищин  Г.В., Галушко Н.А.
09.08.2022 ухвалою Західного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП “Зарубинський спиртовий завод” на рішення господарського суду Тернопільської області від 17.06.2022 у справі № 11/Б-1203 (921/485/21), встановлено учасникам строк для надання відзиву на апеляційну скаргу призначено розгляд справи. 
22.08.2022 від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд долучити його до матеріалів справи, відмовити скаржнику у задоволенні вимог апеляційної скарги, а рішення господарського суду Тернопільської області у даній справі залишити без змін. 
Свою позицію обґрунтовує тим, що умовами укладеного з ТОВ “Стандарт Ойл-2000” договору поставки № 11812 від 01.12.2018 визначено предмет договору, а саме поставка покупцеві етанолу, як складника бензину згідно ДСТУ EN15376:2015, при цьому поставка здійснювалася окремими партіями, а кількість, якість, строки поставки визначалася в окремих специфікаціях, що є додатками до договору, ними ж визначалися умови поставки кожної партії. Таким чином вказаний договір був загальним, який засвідчував намір контрагента купувати товар, особливості якого уточнювалися в специфікаціях по конкретній партії товару. 
На виконання договору комісії окремими специфікаціями № 18/03 від 18.03.2019, №19/03 від 19.03.2019 та № 21/03 від 21.03.2019 відповідач реалізував товар контрагенту ТОВ “Стандарт Ойл-2000”, де визначив особливі умови оплати, що не суперечили умовам укладеного договору комісії №01/18-К від 03.12.2018.  Вказані умови передбачають строк оплати до 31.12.2022, який не настав, а відтак в силу положень ст. 1022 ЦК України не настав і обов`язок щодо передачі комітентові одержаного за ним.   
При цьому, вказує, що згідно долучених до матеріалів справи доказів ТОВ “Стандарт Ойл-2000” визнає своє зобов`язання за договором поставки та зобов`язується виконати його у встановлені строки. А сам відповідач пропонував позивачеві відступити свої вимоги до контрагента, однак так і не отримав позитивної відповіді щодо цього.
24.08.2022 представником відповідача подано до суду клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, забезпечення проведення якої просив доручити господарському суду міста Києва. За результатами розгляду поданого клопотання ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 29.08.2022 відмовлено у його задоволенні з підстав зазначених у ній. 
07.09.2022 у судовому засіданні оголошено перерву до 05.10.2022.
30.09.2022 представником відповідача подано до суду клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке за результатами розгляду ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.10.2022 задоволено. 
Представником скаржника 05.10.2022 подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на звернення до органу управління – Фонду державного майна України, із заявою про погодження укладення договору відступлення права вимоги за договором поставки № 11812 від 01.12.2018, що укладений між ТОВ “ТНТ ГРУП” та ТОВ “Стандарт Ойл-2000”, відповідно до якого ТОВ “ТНТ ГРУП” відступить скаржнику право вимоги на отримання грошових коштів від ТОВ “Стандарт Ойл-2000” у розмірі 2  079  832,55 грн., в тому числі ПДВ. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.10.2022 розгляд апеляційної скарги відкладено з підстав зазначених у ній.
В судовому засіданні 26.10.2022 сторони участь уповноважених представників забезпечили, які виклали свої доводи та міркування щодо вимог апеляційної скарги та просили врахувати їх при винесенні постанови.  
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають до задоволення, а оскаржуване рішення скасуванню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом, 03.12.2018 між Державним підприємством “Зарубинський спиртовий завод” (Комітент) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ТНТ ГРУП” (Комісіонер) укладено Договір комісії на продаж продукції № 01/18-К.
Згідно п.1.1. договору комісіонер за дорученням комітента в інтересах і за рахунок останнього зобов`язаний здійснити від свого імені угоду з продажу (поставки) продукції – етанолу в якості компонента змішання для бензину згідно ДСТУ EN15376:2015.
Виключно цим договором, додатками до нього чи окремими Специфікаціями, які є невід`ємними його частинами встановлюються умови поставки, кількість продукції що предметом цього Договору. Цим договором, а також додатковими угодами до нього, які є його невід`ємною частиною може встановлюватись мінімальна ціна реалізації продукції Комітента. Цим договором або додатками до нього можуть встановлюватись вимоги щодо якості продукції, порядок її огляду та підтвердження відповідності якості умовам Договору (п.1.2 договору).
Відповідно до п.10.2 договір діє з моменту його підписання і до 31.12.2022.
При цьому, термін дії доручення визначався сторонами п.7.1. договору, що передбачав – 5 днів з дати набрання чинності цим договором. У випадку коли на момент припинення доручення комітента комісіонеру частина продукції залишається нереалізованою, сторони приймають рішення про продовження дії доручення або спливу дії договору і повернення нереалізованої продукції комітенту. 
Відповідальність сторін за порушення договору визначена розділом 8 договору, де п.8.1. визначено, що комісіонер не несе відповідальності за невиконання доручення щодо реалізації продукції комітенту, окрім випадків, коли комітент доведе, що мали місце випадки умисного невиконання комісіонером своїх обов`язків за договором. Невиконанням доручення слід вважати не укладення договорів купівлі-продажу продукції з покупцями протягом дії договору. 
Відповідно до статті 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.
Згідно з ч. 3 ст. 1012 Цивільного кодексу України істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.
Як встановлено судом, на виконання умов Договору 18-21 березня 2019 року, позивач передав відповідачу, а відповідач отримав від позивача товар під реалізацію в наступній кількості: Відповідно до Специфікації № 24 до Договору від 18.03.2019 та Акту прийому-передачі продукції на реалізацію № 024/03-19 від 18.03.2019 – 24221кг.; Відповідно до Специфікації №25 до Договору від 19.03.2019 та Акту прийому-передачі продукції на реалізацію № 025-03-19 від 19.03.2019 – 21625кг.; Відповідно до Специфікації № 26 до Договору від 19.03.2019 та Акту прийому-передачі продукції на реалізацію № 026/03-19 від 19.03.2019 – 24813кг.; Відповідно до Специфікації № 27 до Договору від 19.03.2019 та Акту прийому-передачі продукції на реалізацію № 027/03-19 від 19.03.2019 – 23  309кг.; Відповідно до Специфікації № 28 до Договору від 21.03.2019 та Акту прийому-передачі продукції на реалізацію №028/03-19 від 21.03.2019 – 29  891кг. Всього 123 893кг.
Порядок розрахунків за договором визначений розділом 5, де п.5.3. встановлено, що грошові кошти, належні Комітенту за договором поставки (купівлі-продажу), виплачується Комісіонером протягом п`яти банківських днів із дати погодження та підписання Комітентом звіту Комісіонера.
Підставою для звернення позивача до суду було те, що продукція прийнята комісіонером в узгодженні строки згідно видаткових накладних та акта прийому-передачі, однак не оплачена ним, що призвело до утворення заборгованості перед комітентом в розмірі 2  086 027,20грн.
27.01.2020 за вих. № 23 та 23.09.2020 вих. № 220 позивачем надіслана претензія, у якій зазначалась вимога про погашення заборгованості, яка станом на час розгляду справи в суді не погашена відповідачем. 
Згідно вимог ст. 525,526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до ст. 1018 Цивільного кодексу України усе майно, що знаходиться у комісіонера і надійшло до нього від комітента або придбане комісіонером для комітента, є власністю комітента, оскільки договір комісії є посередницьким договором. Комісіонер не здобуває на зазначене майно ніяких прав. 
Укладаючи договір з третіми особами від свого імені як самостійний розпорядник товару, комісіонер передає покупцеві право власності, незважаючи на те, що він не є власником проданого товару. За комітентом право власності на комісійне майно зберігається до того моменту, поки воно не продано комісіонером і не перейшло у власність третіх осіб. Якщо майно індивідуально-визначене, то право власності зберігається за комітентом до моменту укладення договору купівлі-продажу між комісіонером і третьою особою. Якщо майно визначене родовими ознаками, то право власності зберігається за комітентом до моменту передачі комісіонером цих речей третій особі.
Повно виконуючи обов`язок господарського судочинства щодо дослідження та оцінки доказів судом встановлено, що 01.12.2018 між ТОВ “ТНТ ГРУП” та ТОВ “Стандарт Ойл-2000” укладено договір поставки № 11812, предметом якого є зобов`язання ТОВ “ТНТ ГРУП” поставити та передати у власність ТОВ “Стандарт Ойл-2000” етанол як складник бензину згідно ДСТУ EN15376:2015 та зобов`язання  ТОВ “Стандарт Ойл-2000” прийняти та оплатити товар.
Пунктом 1.2. укладеного договору сторони погодили, що поставка товару здійснюється окремими партіями. Кількість, ціна товару, а також строки його поставки покупцю визначаються  у підписаних між сторонами специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього договору. 
Відповідно до умов договору поставки та Специфікації № 18/003 від 18.03.2019 до Договору поставки, Специфікації № 19/03 від 19.03.2019 до Договору поставки, Специфікації № 21/03 від 21.03.2019 по Договору поставки, товар поставлено Покупцю. Факт поставки товару ТОВ “Стандарт Ойл-2000” за Договором поставки, підтверджується видатковими накладними № 25 від 18.03.2019, № 26 від 19.03.2019, № 27 від 19.03.2019, № 28 від 19.03.2019 та № 29 від 21.03.2019.
Згідно із пунктом 4 Специфікації № 18/03 від 18.03.2019 до Договору поставки, Специфікації № 19/03 від 19.03.2019 до Договору поставки та Специфікації № 21/03 від 21.03.2019 до Договору поставки, строк оплати Покупцем Товару встановлено – не пізніше закінчення строку дії Договору. При цьому, Сторони домовились, що покупець має право здійснити за цією Специфікацією достроково і при цьому Продавець буде приймати такі оплати Покупця.
Окрім того, у специфікаціях до договору поставки п.5 визначено, що вона укладена продавцем на виконання останнім договору комісії на продаж продукції № 01/18-К від 03.12.2018, який укладений між продавцем (комісіонером за договором комісії) та Державним підприємством “Зарубинський спиртовий завод” (комітент за договором комісії), відповідно до умов якого продавець діє від свого імені, але в інтересах та за рахунок комітента.
Сторони договору поставки п.5.7. визначили, що такий набуває чинності в день його підписання між cторонами та діє до 31.12.2022.
Відповідно до положень ст. 1022 ЦК України після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії. Комітент, який має заперечення щодо звіту комісіонера, повинен повідомити його про це протягом тридцяти днів від дня отримання звіту. Якщо такі заперечення не надійдуть, звіт вважається прийнятим.
Умовами укладеного між позивачем та відповідачем договору комісії, а саме п. 3.1.6. визначено, що за результатами реалізації продукції, комісіонер зобов`язується один раз на місяць надавати комітенту письмовий звіт про виконання доручення, обсяги реалізації продукції, а також витрати комісіонера, пов`язані з виконанням даного доручення.  
Окрім того, як зазначалося вище, згідно п.5.3. договору комісії, грошові кошти, належні комітенту за договором купівлі-продажу), виплачуються комісіонером протягом п`яти банківських днів із дати погодження та підписання комітентом звіту комісіонера.  
Матеріали справи не містять доказів, а сторонами не спростовано той факт, що ТОВ “Стандарт Ойл-2000” оплатив товар за договором поставки №118212 від 01.12.2018. Натомість, згідно листа за вих. № 137 від 14.09.2021 (а.с. 105-106) ТОВ “Стандарт Ойл-2000” підтверджує отримання від ТОВ “ТНТ ГРУП” товару в загальній кількості 123  893 кг., загальною вартістю 2  428  302,80 грн., відповідно до специфікацій №18/03 від 18.03.2019, №19/03 від 19.03.2019 та № 21/03 від 21.03.2019.
Окрім того, ТОВ “Стандарт Ойл-2000” достроково оплатило ТОВ “ТНТ ГРУП” 342  275,60 грн., в тому числі ПДВ із загальної вартості товару і визнає свої зобов`язання із оплати товариству за товар суму коштів у розмірі 2  086  027,20 грн. у погоджені сторонами строки.
Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не висувалися заперечення щодо прийняття часткової оплати у сумі 342  275,60грн., що вбачається зі розміру заявлених позовних вимог та кількості і вартості переданої ТОВ “ТНТ ГРУП” продукції під реалізацію. Враховуючи зазначене, а також погодженні у специфікаціях до договору поставки умови, зокрема, що до їх укладення на виконання договору комісії №01/18-К від 03.12.2018 спростовуються доводи скаржника щодо того, що укладений відповідачем договір поставки з ТОВ “Стандар Ойл-2000” не належить до такого, що вчинений за дорученням комітента – ДП “Зарубинський спиртовий завод”.
В спростування тверджень скаржника, колегія суддів також зазначає, що комітентом в порядку положень п. 7.2. договору комісії не ініціювалося питання щодо продовження терміну дії доручення, який складав 5 днів з дня набрання чинності договором або спливу дії договору і повернення нереалізованої продукції комітенту, що додатково свідчить про згоду комітента з фактом виконання комісіонером обов`язку щодо реалізації переданого товару шляхом укладення відповідного договору.
Натомість, як вірно зазначено господарським судом вбачається, що на виконання договору комісії від 03.12.2018 відповідачем здійснено, як це передбачено п.1.1. Договору угоду з продажу (поставки) етанолу як складника бензину згідно ДСТУ EN15376:2015 та передано ТОВ “Стандарт Ойл – 2000”, проте, грошові кошти, належні Комітенту за договором поставки, Комісіонер не передав, так як Покупцем  - ТОВ “Стандарт Ойл-2000” не здійснено оплати за Договором поставки № 11812 від 01.12.2018, оскільки строк оплати за укладеним договором поставки не настав.
А відтак, з огляду на приписи ст. ст.3,15,16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість висновків суду про відмову у задоволенні позовних вимог з вказаних вище підстав. 
В частині спростування доводів скаржника про наявний у матеріалах справи звіт комісіонера, слід зазначити, що такий підписано сторонами на виконання п 3.1.6. договору комісії, де визначено факт виконання умов договору комісіонером та суму коштів сплачену комітенту за реалізовану продукцію. Однак, з акту звірки взаєморозрахунків по стану на період 1 квартал 2019 між Державним підприємством “Зарубинський спиртовий завод” і ТОВ “ТНТ ГРУП” за договором № 01/18-К від 03.12.2018, який долучений до матеріалів справи самим позивачем і яким він же обґрунтовує свої вимоги до відповідача вбачається, що кошти комісіонером комітентові не перераховано.
З огляду на те, що строк оплати за укладеним Договором поставки № 11812 від 01.12.2018, не настав, кошти ТОВ “ТНТ ГРУП” за вказаним договором не перераховано, відтак не настав і обов`язок комісіонера сплатити їх комітенту у відповідності до вимог п.5.3. договору.   
Згідно з практикою Європейського суду, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи (див. рішення Суду у справі “Мала проти України”, № 4436/07, від 03.07.2014). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення Суду у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії”, № 49684/99, від 27.09.2001).
Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.06.2022 у справі № 11/Б-1203 (921/485/21) слід залишити без змін.
В порядку положень ст. 129 ГПК України сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір слід залишити за скаржником.
Керуючись ст.ст.86, 129, 269, 270, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні вимог апеляційної скарги Державного підприємства “Зарубинський спиртовий завод” №280 від 27.07.2022 (вх.ЗАГС. №01-05/1920/22 від 04.08.2022) – відмовити.
2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.06.2022 у справі №11/Б-1203 (921/485/21) залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали справи  повернути в місцевий господарський суд.
Повний текст постанови складено 31.10.2022

Головуючий            суддя                                                            Желік М.Б. 

суддя                                                             Орищин Г.В.

                              суддя                                                           Галушко Н.А.