ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2022 року                                                                             Справа № 924/1295/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Мельник О.В. ,  суддя Розізнана І.В. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на рішення Господарського суду Хмельницької області від 25 квітня 2022 року у справі №924/1295/21 (повний текст складено 02 травня 2022 року, суддя Крамар С.І.)
за позовом Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки
до Фізичної особи-підприємця Фурманюка Степана Івановича
про стягнення 16 858,00 грн

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 25 квітня 2022 року у справі №924/1295/21 відмовлено в задоволенні позову Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки до Фізичної особи-підприємця Фурманюка Степана Івановича про стягнення 16 858,00 грн.
Вказане рішення мотивоване тим, що відповідач у спірних правовідносинах не є перевізником у розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт", так як його транспортний засіб у спірній ситуації фактично використовувався іншою особою, у той час як за статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт покладено виключно на автомобільного перевізника.
Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задоволити.
Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що аналіз норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 16 грудня 2015 року у справі №6-688цс15, а також підтверджена постановою Верховного Суду від 15 лютого 2018 року по справі №640/7052/16-ц).
Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що відповідно до пункту 16 Порядку № 1388 за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом. Крім того, відповідно до пункту 6.3 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затверджений наказом МВС №379 від 11 серпня 2010 року, якщо власник ТЗ передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження ТЗ іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою, поданою ними особисто або уповноваженим представником, працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження ТЗ.
Укртрансбезпека звертає увагу, що відповідно до норм Порядку №1388 та Інструкції №379 оформлення тимчасового реєстраційного талону є єдиним належним та допустимим доказом того, що відповідач передав транспортний засіб у користування та не є перевізником.
Листом №924/1295/21/3544/22 від 04 липня 2022 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Хмельницької області.
07 липня 2022 року до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №924/1295/21.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08 липня 2022 року поновлено строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на рішення Господарського суду Хмельницької області від 25 квітня 2022 року у справі №924/1295/21. Запропоновано відповідачу в строк протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому статтею 263 ГПК України, та докази його надсилання апелянту. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 вересня 2022 року, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Василишина А.Р. внесено зміни до складу колегії суддів та визначено наступний її склад: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Мельник О.В., суддя Розізнана І.В.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло, що в силу вимог частини 3 статті 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абзацу 1 частини 10 статті 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За приписами частини 13 статті 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абзац 2 частини 10 статті 270 ГПК України).
Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на рішення Господарського суду Хмельницької області від 25 квітня 2022 року у справі №924/1295/21 за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил статей 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 29 грудня 2021 року до Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Поліського міжрегіонального управління Укртрасбезпеки до фізичної особи-підприємця Фурманюка Степана Івановича про стягнення 16858,00 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, що еквівалентно 566,19 Євро відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ на день проведення розрахунку.
В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що фізичною особою-підприємцем Фурманюком Степаном Івановичем 03 травня 2019 на 434 км. а/д Київ-Чоп було здійснено перевезення вантажів з перевищенням вагових обмежень, а саме: навантаження на одиночну вісь 13,11 т. при допустимих 11 т., що є підставою для стягнення з нього на користь держави в особі Укртрансбезпеки 16 858,00 грн. гривень, в дохід дорожнього фонду Державного бюджету України.
Суд першої інстанції розглянув спір сторін по суті, з чим колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.
Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Відповідно до частин 1, 2статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
За змістом положень частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
В свою чергу, відповідно до положень частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Разом з тим, юрисдикція спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, які визначає позивач.
Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 Цивільного кодексу України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.
Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус фізичної особи-підприємця сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.
Відповідно до частини 2 статті 50 Цивільного кодексу України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.
Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання чи ні, та від визначення цих правовідносин як господарських.
Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №924/1220/17.
З матеріалів справи вбачається, що акт №121196 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом був складений 03 травня 2019 року, водієм вказано ОСОБА_1 , а власником транспортного засобу – ОСОБА_2 (як фізичну особу), в той час як державна реєстрація відповідача саме як фізичної особи-підприємця була проведена лише 03 червня 2019 року /а.с. 48-49/.
У акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0001996 від 03 травня 2019 року суб`єктом, що перевіряється зазначено фізичних осіб: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
У розрахунку №1996 від 03 травня 2019 року плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування платником вказано фізичну особу ОСОБА_2 .
Предметом спору відповідно до поданої позовної заяви є стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів.
Матеріали справи містять завірену приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Лавутою Ю.А. довіреність від 20 листопада 2018 року, якою ОСОБА_2 уповноважив Дрозда Олександра Вікторовича бути його повноважним представником перед третіми особами щодо розпорядження (продати за умови сплати державного мита, або податку з фізичних осіб, здавати в оренду, заставляти, експлуатувати, поставити на облік та зняти з обліку, тощо) належним йому на праві Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , виданого 5-ВРЕВ УДАІ УМВС у Хмельницькій області м.Старокостянтинів, 08.10.2008, автомобілем марки МАН, моделі 12/192, тип – фургон рефрижератор, номер шасі НОМЕР_2 , 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 . Здійснювати інші дії стосовно вказаного транспортного засобу.
Доказів того, що ОСОБА_2 03 травня 2019 року використовував належний йому транспортний засіб у як господарській діяльності так і як фізична особа-підприємець, матеріали справи не містять. Надана позивачем до матеріалів справи видаткова накладна №8/03/05 від 03 травня 2019 року містить інформацію лише про постачальника – ТОВ "Сотеко" та про покупця – ТОВ "Ваніка". У даній видатковій накладній не зазначено жодної інформації про те хто є перевізником. Крім того, матеріали справи не містять товаро-транспортної накладної, яка могла б свідчити  перевізника, який здійснював господарську діяльність.
З матеріалів справи слідує, що хоча відповідач і мав у власності вантажний транспортний засіб, проте доказів наявності ознак, які притаманні господарській діяльності, господарським правовідносинам не встановлено.
Крім того, трудових відносин між водієм транспортного засобу, який зазначений в актах та відповідачем у справі також не встановлено.
За таких обставин, у даному випадку є правові підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України, згідно з яким господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
Відповідно до положень частини 1 статті 278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20-23 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (частина 2 статті 278 ГПК України).
Отже, враховуючи, що судом першої інстанції порушено правила юрисдикції господарських судів, визначені статтею 20 ГПК України, вказане є обов`язковою підставою для скасування рішення суду у цій справі.
Колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржено рішення судом першої інстанції мало місце неправильне застосування норм процесуального права, тому рішення Господарського суду Хмельницької області від 25 квітня 2022 року у справі №924/1295/21 підлягає скасуванню, провадження у справі закривається на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України.
Частиною 2 статті 231 ГПК України визначено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини 1 цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. 
З огляду на вказані положення ГПК України колегія суддів роз`яснює позивачу, що спір сторін має розглядатися в порядку цивільного судочинства.
Враховуючи те, що в апеляційній скарзі позивач просив рішення суду скасувати та задовольнити позов, а колегія суддів встановила наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження по справі, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 231, 252, 263, 269, 271, 273, 275, 276, 278, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд                              
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на рішення Господарського суду Хмельницької області від 25 квітня 2022 року у справі №924/1295/21 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Хмельницької області від 25 квітня 2022 року у справі №924/1295/21 скасувати.
Провадження у справі №924/1295/21 закрити.
Матеріали справи №924/1295/21 повернути до Господарського суду Хмельницької області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений "07" вересня 2022 р.

Головуючий  суддя                                                                      Бучинська Г.Б. 

Суддя                                                                                              Мельник О.В.  

Суддя                                                                                              Розізнана І.В.