КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                      
Справа № 686/1289/22                                   Головуючий у 1 інстанції: Гусак О.С. 
Провадження № 22-ц/824/10392/2022                       Доповідач: Шебуєва В.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 жовтня 2022 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                           Шебуєвої В.А., 
суддів                                   Гуля В.В., Матвієнко Ю.О.,
секретар                                        Шевченко Т.В.,
 
розглянувши апеляційну скаргу адвоката Лесечка Олега Миколайовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 липня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойчука Михайла Олександровича про визнання дій протиправними, відшкодування майнової та моральної шкоди,-
 
в с т а н о в и в:
 
 В січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дарницького відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойчука М.О. про визнання дій протиправними, відшкодування майнової та моральної шкоди. Зазначив, що 27 серпня 2021 року  він уклав з туроператором ТОВ «Компас Україна» договір на туристичне обслуговування № 286-2108251 про отримання ним та його супутницею туристичних послуг в Хорватії щодо проживання в готелі: Kempinski Adriatic Savudrija 5, з 4 по 8 вересня 2021 року, за що сплатив 124 313 грн. 4 вересня 2021 року начальником відділу прикордонної служби «Бориспіль-1» окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» капітаном ОСОБА_2 прийнято рішення про відмову у перетинанні ним державного кордону України. Правовою підставою для винесення такого рішення стала електронна постанова державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 26 квітня 2021 року. Обмеження встановлені у зв`язку з знаходженням на примусовому виконанні у Дарницькому відділі державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області № 686/7707/14-ц про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1600 грн., починаючи з 17 квітня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. 31 травня 2021 року держаним виконавцем була скасовано постанову про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України. Вказана постанова не була направлена Головному центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, що призвело до матеріальних та моральних втрат. Позивач ОСОБА_1 просив визнати протиправними дії державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не направлення постанови про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України, а також стягнути з Державного бюджету України на його користь заподіяну майнову шкоду у розмірі 124313 грн. та 65 000 грн. моральної шкоди.  
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 липня 2022 року в позові  ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі представник  ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції було ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що у ОСОБА_1 була відсутня заборгованість  за виконавчим документом про стягнення із нього на користь  ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина, про і свідчить постанова про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду  за межі України від 31 травня 2021 року. Державним виконавцем Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не була вчасно направлена постанова від 31 травня 2021 року   Головному центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, що призвело до неможливості ОСОБА_1 не 04 вересня 2021 року виїхати за кордон та скористатися туристичною послугою, за яку сплатив  124 313 грн. Відтак, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про недоведеність  позовних вимог ОСОБА_1 . 
В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.
В судове засідання представник Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)  не з`явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.
Вислухавши пояснення представника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у Дарницькому відділі державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на виконанні перебувало виконавче провадження № 45098160 з примусового виконання виконавчого листа № 686/7707/14-ц, виданого 22 вересня 2014 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1600 грн., починаючи з 17 квітня 2014 року до повноліття.
09 квітня 2021 року до Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) звернулася ОСОБА_6 із заявою про те, що упродовж року вона не отримує аліменти на утримання сина від ОСОБА_1 . Просила тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України та у праві керування транспортним засобом до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі і притягнути до адміністративної відповідальності у зв`язку із несплатою аліментів на утримання дитини (а.с. 248, т. 1).
26 квітня 2021 року державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойчуком М.О. винесена постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , яка направлена на виконання до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (а.с. 2, 3, т. 2).
31 травня 2021 року державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойчуком М.О. винесено постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 з України, оскільки станом на 31 травня 2021 року заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 погашена у повному обсязі (а.с. 10, т. 2).
Відповідно до супровідного листа від 31 травня 2021 року вказану постанову було направлено до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (а.с. 9, т. 2). 
27 серпня 2021 року ОСОБА_1 уклав договір на туристичне обслуговування № 286-2108251 з ТОВ «Компас Україна», який передбачав отримання ним та його супутницею туристичних послуг в Хорватії щодо проживання в готелі: Kempinski Adriatic Savudrija 5, з 4 по 8 вересня 2021 року вартістю 124 313 грн. 
Рішенням начальника відділу прикордонної служби «Бориспіль-1» окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» капітаном ОСОБА_2 від 04 вересня 2021 року  ОСОБА_1 відмовлено  у перетинанні державного кордону України. Правовою підставою для винесення такого рішення стала електронна постанова державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 26 квітня 2021 року.
У позові  ОСОБА_1  зазначив, що внаслідок несвоєчасного вжиття державним виконавцем належних заходів щодо надіслання Державній прикордонній службі України постанови про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду з України, тобто неправомірної бездіяльності, йому завдана майнова та моральна шкода.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 до Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойчука М.О. про визнання дій протиправними, відшкодування майнової та моральної шкоди.
Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі і відшкодування моральної (немайнової шкоди).
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України від 2 червня 2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
При цьому ЦПК України визначено спеціальний порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.
Частиною 1 ст. 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Наявність у ЦПК України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 листопада 2019 року у справі № 802/1933/18-а.
Відтак, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадженні, про визнання протиправними дій державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо ненаправлення постанови про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України. Висновок суду обґрунтований неправильно обрано спосомб захисту. 
З матеріалів виконавчого провадження, вбачається, що позивач звертався до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом з аналогічними вимогами, в якому просив суд визнати дії державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бойчука М.О. щодо ненаправлення постанови про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України протиправними у виконавчому провадженні № 45098160, відкритому за виконавчим листом від 22 вересня 2014 року №686/7707/14-ц, виданим Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області. Позивачем також заявлено похідні вимоги про відшкодування завданої такими діями матеріальної та моральної шкоди.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2021 року провадження в адміністративній справі № 640/29000/21 за клопотання представника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закрито  з тих підстав, що законом передбачено порядок оскарження дій державного виконавця в порядку передбаченому ст. ст. 447, 448 ЦПК України.
Разом з тим, із скаргами на  дії та бездіяльність державного виконавця Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)  у порядку, визначеному ЦПК України, ОСОБА_1 не звертався. Оскільки ЦПК України передбачено спеціальну процедуру оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, у суду були відсутні підстави для надання оцінки правомірності таких дій в рамках розгляду позовних вимог про відшкодування шкоди.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до положень ст. ст. 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Згідно з ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до положень ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин.
При цьому держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).
Враховуючи положення вказаних норм, належним відповідачем у справі за позовом про відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, має бути держава в особі органів, які допустили порушення, що слугували підставою для звернення до суду.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правої відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. 
Дії, рішення або бездіяльність посадових осіб вважаються правомірними, поки не встановлено протилежного у визначеному чинним законодавством порядку.
Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25 жовтня 2005 року у справі № 32/421).
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Разом з тим,  ОСОБА_1 не визначив державу відповідачем та не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірності дій та бездіяльності державного виконавця щодо направлення постанови про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду з України, та на підтвердження того, що такими діями або бездіяльністю державного виконавця йому завдана майнова та моральна шкода. 
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди. При цьому судом першої інстанції було враховано, що, знаючи про наявність у нього заборон на в`їзд за кордон у зв`язку з невиконанням обов`язків по утриманню його дитини, ОСОБА_7 мав діяти обачно, та перед виїздом у своїх інтересах мав можливість надати у прикордонну службу указану постанову про зняття заборони на виїзд за кордон.
 Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Судом першої інстанції було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.  Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
  
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу адвоката Лесечка Олега Миколайовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 липня 2022 року.
 Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 26 жовтня 2022 року. 

Суддя-доповідач                                                         Шебуєва В.А.
 
         Судді                                                               Гуль В.В.
 
                                                                                 Матвієнко Ю.О.