ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року
м. Хмельницький

Справа № 686/14530/15-ц
Провадження № 22-ц/4820/32/22
Хмельницький апеляційний суд
у складі колегії  суддів  судової палати з розгляду цивільних справ: Костенка А.М. (суддя-доповідач), Спірідонової Т.В., Талалай О.І.,
секретар судового засідання Кошельник В.М.
з участю : представника позивача та представника відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/14530/15-ц за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа – Страхова компанія «Інгоострах» про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд
в с т а н о в и в :
В липні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просило стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за кредитним договором № HMIBGA00007884 від 10.12.2007 р. в розмірі 17386,42 доларів США, що курсом НБУ станом на 06.09.2018р. складало 493948 грн. 19 коп. та стягнути з відповідача судові витрати.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 10 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №НМІВGА00007884, згідно умов якого відповідач отримав кредит у сумі 20 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 09.12.2014 року. На виконання умов вказаного договору, 10 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за яким поручитель поручився перед кредитором за виконання ОСОБА_6 зобов`язань за вищевказаним кредитним договором.
Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі.
Проте, позичальник в порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, чим порушив умови кредитного договору. Поручитель також не виконав зобов`язання позичальника. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 під час розгляду справи відповідач (позичальник) ОСОБА_5 помер. Правонаступниками померлого ОСОБА_5 є ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 . Тому АТ КБ «ПриватБанк» просило ухвалити рішення, яким задоволити позовні вимоги та стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором. 
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 березня 2018 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору залучено ТОВ «Страхова компанія Інгоострах».
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2021 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.
АТ КБ «Приватбанк» не погодилося з таким рішенням суду першої інстанції, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати це рішення, ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі. 
Апелянт вказує, що вирішуючи спір суд прийшов до невірного висновку про ненадання позивачем доказів на підтвердження надання кредитних коштів позичальнику. Зокрема, на час надання кредиту діяла Інструкція про касові операції в банках України, затверджена постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, згідно до якої і було здійснено видачу готівки позичальнику. Крім того, постановою Верховного Суду від 17 грудня 2020 року по справі № 278/2177/15-ц було підтверджено такий спосіб надання коштів, а також надання доказів, що підтверджують факт видачі кредитних коштів. Вказане також узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 03.07.2019 по справі № 342/182/17.
Також, вказує, що за змістом Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою правління НБУ від 04.07.2018 р. № 75 виписка з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначається для видачі або відсилання клієнту. Аналіз норм вказаного положення також дає висновок, що виписки по рахункам або касовий документ – заява про видачу готівки можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Такий же висновок міститься в постановах Верховного Суду від 16.09.2020 р. у справі № 200/5647/18, від 20.10.2020 р. у справі № 456/3643/17, від 28.10.2020р. у справі № 760/7792/14-ц. 
Крім того, на безпідставність висновку суду першої інстанції про не доведення позивачем факту отримання кредитних коштів позичальником вказують і інші наявні докази зокрема, копія кредитного договору, меморіальні ордери на видачу коштів, копія заяви №2 від 10.12.2007р. на видачу готівки, виписка про рух коштів, додаткові угоди №№1,2 від 03.12.2012 р. та 21.06.2013р. до кредитного договору підписані позичальником ОСОБА_7 , договором іпотеки, а також факт часткового виконання зобов`язань за договором, тощо.
Апелянт звертає увагу суду, що позичальник протягом 7 років здійснював часткове погашення по кредитному договору, протягом цього часу не оспорював кредит, не надавав будь-яких вимог щодо неповного отримання коштів за договором, чи взагалі не отримання їх. Такі дії, на думку апелянта, свідчать про визнання факту отримання кредитних коштів та наявність відповідних зобов`язань, що також підтверджується висновком Верховного Суду України у справі № 372/3703/15-ц від 04.04.2018р.
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з його недоведеності, оскільки позивач не довів існування між сторонами кредитних правовідносин за договором від 10 грудня 2007 року на умовах зазначених в позові, проте такий висновок не відповідає обставинам справи, встановленим цим же судом, і зроблений без належної оцінки представлених доказів у справі.
Так, судом встановлено, що 10 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (правонаступник АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № HMIBGA00007884, за яким банк надав позичальнику ОСОБА_5 кредит в сумі 20 000 доларів США на споживчі цілі, а також 1750 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2% від наданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця період сплати строком на сім років до 09 грудня 2014 року.
За цим договором ОСОБА_6 взяв на себе зобов`язання повернути кредит до 09 грудня 2014 року згідно графіка погашення кредиту шляхом здійснення щомісячних ануїтентних платежів в сумі 384,49 доларів США.
В разі порушення позичальником зобов`язань із погашення кредиту позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,15% від суми прострочення заборгованості по кредиту за кожний день прострочки. В разі порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором строк більше, ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. 
Дружина ОСОБА_5 – ОСОБА_8 дала письмову згоду на укладення ОСОБА_5 кредитного договору № HMIBGA00007884 від 10.12.2017 року. 
В цей же день 10 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (правонаступник АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_5 , що випливають з кредитного договору № HMIBGA00007884 від 10.12.2017 року. Предметом іпотеки є житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У випадку порушення позичальником ОСОБА_5 своїх зобов`язань за кредитним договором іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку».
Крім того в цей же день 10 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (правонаступник АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_3 поручився перед банком за виконання ОСОБА_5 грошового зобов`язання за кредитним договором № HMIBGA00007884 від 10.12.2017 року.
10 грудня 2007 року Страховою компанією «Інгосстрах» та ОСОБА_5 було укладено договір добровільного страхування № HMIBLK0000788 життя та здоров`я на підставі особистої заяви ОСОБА_5 . Вигодонабувачем за даним договором страхування є Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (правонаступник АТ КБ «Приватбанк») (п. 3 договору). Страховий платіж визначений договором в розмірі 505 грн. та сплачується щорічно в разі пролонгації договору до повного погашення заборгованості по кредитному договору.
На виконання умов цього договору ОСОБА_5 10.12.2007, 09.12.2008, 09.12.2009, 09.12.2010, 09.12.2011, 07.12.2012, 09.12.2013, 09.12.2014 кожного разу щорічно було сплачено страховий платіж в сумі 505 грн.
Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та видав готівкою на виконання умов договору ОСОБА_5 кредитні кошти в сумі 20000 доларів США 
03 грудня 2012 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (правонаступник АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_5 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору №HMIBGA00007884 від 10.12.2007 року, за умовами якої графік погашення кредиту викладається в новій редакції.
21 червня 2013 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (правонаступник АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_5 було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № HMIBGA00007884 від 10.12.2007 року, за умовами якої графік погашення кредиту викладається в новій редакції.
ОСОБА_5 свої зобов`язання за кредитним договором виконував не належним чином, сплачував заборгованість частково, внаслідок чого станом на 09 червня 2015 року позивач в первинній позовній заяві від 23 липня 2015 року визначав розмір заборгованості по вищевказаному кредитному договору в сумі 20487,54 долара США: з яких 12725,29 доларів США заборгованість за тілом кредиту, 2385,66 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 800 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 3589,71 долар США пеня, 11,85 доларів США штраф фіксована частина, 975,03 доларів США штраф процентна складова.
Вже після подачі банком позову до суду ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
04 лютого 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк»» направило в Хмельницьку державну нотаріальну контору претензію в порядку ст. 1281 ЦК України, в якій вказало, що зобов`язання померлого боржника ОСОБА_5 перед банком на час смерті складає 17517,52 долара США.
На підставі даної претензії банку було заведено спадкову справу № 02-14 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 .
Спадщину після смерті ОСОБА_5 шляхом подання відповідної заяви нотаріусу 19 лютого 2016 року та 27 лютого 2016 року прийняли його дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_3 .
Також спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняв його син ОСОБА_4 , який на час смерті постійно проживав разом зі спадкодавцем.
На виконання умов договору добровільного страхування № HMIBLK0000788 від 10 грудня 2007 року Страховою компанією «Інгосстрах» було виплачено АТ КБ «Приватбанк» як вигодонабувачу страхову суму в розмірі 101 000 грн. після смерті застрахованої особи ОСОБА_5 . 
В уточненій позовній заяві позивач вказав, що станом на 08 серпня 2015 року – час смерті боржника розмір заборгованості по кредитному договору № HMIBGA00007884 від 10.12.2017 року складає 17386,42 доларів США: з яких 10921,84 долар США заборгованість за тілом кредиту, 2646,69 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 920 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 2897,89 доларів США пеня.
Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавцю ОСОБА_5 на праві власності належав житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якого за висновком оцінювача на час розгляду справи складає 391 000 грн., та який також є предметом іпотеки.
Вказані обставини підтверджуються кредитним договором, договором поруки, договором іпотеки, договором страхування, виписками по рахунку матеріалами та іншими матеріалами цивільної справи.
Посилання суду на недоведеність банком існування між сторонами кредитних правовідносин по кредитному договору № HMIBGA00007884 від 10.12.2017 рокує безпідставним і спростовується наявними у справі доказами.
Так суду апеляційної інстанції було надано оригінали кредитного договору №HMIBGA00007884 від 10.12.2017 року, договору іпотеки між сторонами від 10.12.2007 року, заяви ОСОБА_1 про згоду на укладення договору.
Також згідно представлених банком розрахунків заборгованості за кредитним договором № HMIBGA00007884 від 10.12.2017 року ОСОБА_5 в період з січня 2008 року по жовтень 2013 року сплачено 76 платежів на виконання умов договору.
Ці дані цілком підтверджуються виписками про рух коштів по рахунках.
Також між сторонами укладались дві додаткові угоди до кредитного договору, в яких визначались нові графіки погашення кредиту, та договір іпотеки в забезпечення кредитних зобов`язань.
Крім того сам позичальник за життя не ставив питання про розірвання, оспорювання кредитного договору з підстав їх невиконання банком (невидачі кредиту), як не оспорював самого кредитного договору і договору іпотеки, страхування з підстав їх неукладення.
Також сам факт укладення ОСОБА_5 10 грудня 2007 року договору добровільного страхування № HMIBLK0000788 життя та здоров`я, сплати страхових платежів за цим договором протягом всього період дії кредитного договору, наявність вигодо набувача – банку за цим договором свідчать про виконання позичальником умов кредитного договору та визнання факту отримання кредитних коштів.
Отже, оцінюючи згідно з ст. 89 ЦПК України належність, допустимість та достовірність кожного з наведених доказів окремо, а також їх достатність і взаємний зв`язок, послідовність дій позичальника з визнання боргу, часткового повернення ним боргу за кредитним договором, укладеного договору іпотеки та договору добровільного страхування життя та здоров`я, колегія суддів дійшла висновку про доведеність факту укладення кредитного договору та отримання кредиту ОСОБА_5 згідно укладеної кредитної угоди попри незбереження оригіналів касових документів банку про видачу йому готівки.
При цьому вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог колегія судів виходить з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України  за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
В силу ч.1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, 
Згідно п. 1 ст. 611 вказаного Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. 
Частиною 1 статті 546 цього Кодексу встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Як передбачено ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
       Як встановлено судом, станом на 09.12.2014 року – час припинення дії кредитного договору та станом на 08.09.2015 року – час смерті позичальника ОСОБА_5 він не виконав свої зобов`язання за кредитним договором№ HMIBGA00007884 від 10.12.2017 року , мав заборгованість по даному договору і дана заборгованість в силу вимог ст. 1281, 1282 ЦК України має бути стягнута з його спадкоємців – відповідачів по справі в межах вартості спадкового майна.
При цьому, визначаючи розмір заборгованості, колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого банком, банк визначив заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 2646,69 доларів США за період з 10 грудня 2007 року по 08 вересня 2015 року, однак такий розмір боргу не відповідає вимогам чинного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Кредитним договором визначено строк кредитування, тобто строк до якого позичальник зобов`язаний повернути кредит, 09 грудня 2014 року, а отже після спливу цього строку в банку припинилось право нараховувати, передбачені договором, проценти.
В той же час, як вбачається з наданого банком розрахунку, банк просить стягнути з відповідача проценти, в розмірі 2646,69 доларів США, передбаченому в кредитному договорі станом на 08 вересня 2015 року, що не відповідає вимогам чинного законодавства.
Як видно з розрахунку заборгованості, наданому банком, заборгованість по відсоткам за користування кредитним договором станом на час припинення договірних правовідносин – 09.12.2014 року складає 1795,11 доларів США, які і мають враховуватись судом при вирішення спору.
Щодо вимог про стягнення неустойки у вигляді пені колегія суддів приймає до уваги, що підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).
За змістом приписів параграфа 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Тобто вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не зазначено у законі або в договорі.
Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так й до вимоги про стягнення процентів за кредитом.
Так Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154 цс 18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.
Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду по справах № 619/529/14-ц 24 березня 2020 року, № 473/995/18 від 10 серпня 2021 року.
Як вбачається з кредитного договору, грошові кошти мали бути повернуті банку в повному обсязі до 09.12.2014 року, тобто строк дії кредитного договору коштів був обумовлений сторонами саме датою 09 грудня 2014 року.
Отже, з врахуванням вимог чинного цивільного законодавства та правових позицій Верховного Суду після спливу визначеного кредитним договором строку надання кредиту позичальник має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.
В той же час, як вбачається з наданого банком розрахунку, банк просить стягнути з відповідача пеню, в розмірі передбаченому в кредитному договорі, станом 08 вересня 2015 року, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки таке право позичальника припинилось 09.12.2104 року.
Станом на 09.12.2014 року розмір пені складає 1814,83 доларів США і саме в такому розмірі пеня підлягає стягненню.
На підставі системного аналізу наведених норм права колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що банк не мав права нараховувати відсотки та пеню за кредитом після 09.12.2014 року, а позовні вимоги в частині стягнення боргу за процентами та пені, нараховані після 09.12.2014 року задоволенню не підлягають.
При цьому колегія суддів вважає, що заборгованість по комісії за користуванням кредитом в сумі 920 доларів США, яка нарахована банком на підставі умов договору про сплату позичальником даної комісії як  винагороди за надання фінансового інструменту не підлягає стягненню з відповідачів.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) зробив висновок, що: «надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту – це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У відповідності до частин першої-третьої 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. 
Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Положення спірного кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за надання фінансового інструменту та додатковий моніторинг погашення кредиту є нікчемними.
Отже, оскільки сплата позичальником винагороду за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними.
З цих підстав нарахування банком комісії на підстав нікчемних умов договору є безпідставним і вказані кошти не підлягають сплаті позивальником. 
З врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що сплачена позичальником комісія у вигляді винагороди за надання фінансового інструменту за період з 10 січня 2008 року по 21 жовтня 2013 року підлягає зарахуванню до суми боргу визначену банком за тілом кредиту, за відсотками за користування кредитом та пені. 
Відповідно до п. 3.2 кредитного договору кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості, насамперед направляються на погашення пені, далі відсотків за користування кредитом, далі тіла кредиту.
Як вбачається з розрахунку заборгованості банку, позичальник за період з 10 січня 2008 року по 21 жовтня 2013 року сплатив банку 2760 доларів США комісії, а тому з урахуванням вищевикладеного вказана сума підлягає зарахування в першу чергу для погашення пені, а далі для погашення відсотків за користування кредитом.
Оскільки розмір пені станом на 09.12.2014 року складає 1814,83 доларів США, то сплачена комісія підлягає зарахуванню саме до вказаної суми, а залишок 945,17 доларів США (2760-1814,83) підлягає зарахуванню до нарахованої суми відсотків за користування кредитом, а тому розмір відсотків складає 849,94 доларів США.
Крім того згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України – гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч.ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України).
Виходячи з того, що виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, суд визначає заборгованість за кредитом і процентами в іноземній валюті. При цьому колегія суддів вважає, що положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитним договором, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення неустойки, а крім того п. 4.1. кредитного договору передбачено, що сплата пені здійснюється в гривні, а якщо кредит виданий в іноземній валюті в гривневому еквіваленті по курсу НБУ.
Також судом враховується, що ПАТ КБ «Приватбанк» на час укладення кредитного договору мав дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, а тому заборгованість по тілу кредиту та відсоткам підлягає стягненню у доларах США.
Таким чином з урахуванням викладеного колегія судді приходить до висновку, що розмір заборгованості по кредитному договору станом на 08 вересня 2015 року – день смерті позичальника ОСОБА_5 складає в загальній сумі 11771,78 доларів США, з яких по тілу кредиту 10921,84 долар США, по відсоткам за користування кредитом 849,94 доларів США.
Станом на 08 вересня 2015 року курс долара США до гривні по курсу НБУ складав 2211,176 за 100 доларів США, отже розмір заборгованості, яка підлягає стягненню складає 11771,78 доларів США, в еквіваленті 261051 грн. (10921,84+849,94 х22,176)
З врахуванням вимог ст. 1282 ЦК України, вартості спадкового майна в розмірі 391000 грн., колегія суддів вважає, що з відповідачів підлягає стягненню заборгованість по кредитному договору за тілом кредиту та відсотках за його користування в загальні сумі 11771,78 доларів США (10921,84 +1795,11 доларів США).
Оскільки відповідачі успадкували після смерті позичальника спадкове майно в рівних частках по 1/3 частині, то з них підлягає стягненню по 3923,92 долара США з кожного (11771,78/3).
За таких обставин, на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість по кредитному договору в загальні сумі 11771,78 доларів США, однак по 3923,92 доларів США з кожного відповідача, а рішення суду першої інстанції - скасування з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права.
Відповідно до  ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позивач просив стягнути з відповідача кошти в розмірі 17386,42 доларів США. Позовні вимоги задоволено частково: на користь позивача з відповідачів підлягають стягненню кошти в розмірі 11771,78 долар США, що становить 67,7% від заявлених вимог (11771,78х100:17386,42). Позивачем документально підтверджено сплату судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги на загальну суму 9286 грн. Таким чином, на користь позивача з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у сумі по 2095,54 грн. ((9286х67,7:100):3).
Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
       Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
       Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
       Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження; 010001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ЄДРПУО 14360570) заборгованість по кредитному договору № HMIBGA00007884 від 10.12.2007 року по 3923,92 долара США з кожного.
       В решті позову відмовити.
       Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження; 010001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ЄДРПУО 14360570) судові витрати у вигляді сплати судового збору по 2095,54 грн. з кожного.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 24 листопада 2022 року.
Судді                         А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова

О.І. Талалай