ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/16839/19                                                                       

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Бужак Н. П.
Суддів: Костюк Л.О., Степанюка А.Г.
За участю секретаря: Шевченко Е.П.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 серпня 2022 року, суддя Кармазін О.А., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві (код ЄДР ВП 44116011) про скасування податкового повідомлення-рішення в частині,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління  ДПС у м. Києві (код ЄДР ВП 44116011 (з урахуванням заміни на правонаступника - відокремлений підрозділ ДПС, код ЄДР ВП 44116011; 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19)), в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.04.2019 № 0031647-1310-2650 в частині нарахованого податку у розмірі 14     077,46 грн.
Відповідно до ухвали Окружного адміністративного суду від 10 вересня 2019 року розгляд справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 серпня 2022 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 04.04.2019 № 0031647-1310-2650, прийняте Головним управлінням ДФС у місті Києві в частині - на суму податку 12049,97 грн. (49106,42 грн. - 37056,45 грн.).
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС, подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.08.2022 в частині задоволених позовних вимог та постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження без виклику сторін.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не  підлягає  задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято відносно ОСОБА_1 податкове повідомлення-рішення №0031647-1310-2650 від 04 квітня 2019, яким нараховано  податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки фізичних осіб на суму 49    106,42 грн.
Позивачка вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним, а тому звернулась до суду з даним позовом.
Спірні правовідносини врегульовано нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства.
Відповідно до пп. 266.1.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпунктом 266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Згідно з пп. 266.3.1 п.266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
За змістом пп. 266.3.2 п.266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до пп 266.4.1 п.266.4 ст.266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:
а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;
б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;
Як зазначено у пп 266.4.2 п.266.4 ст. 266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).
Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.
Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.
Згідно з пп 266.4.3 п. 266.4 ст. 266 ПК України пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до:
об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту;
об`єкта/об`єктів оподаткування, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності).
Відповідно до пп. 266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп. 266.6.1. ПК України).
За змістом пп 266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:
а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості;
ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).
Із матеріалів справи вбачається, що 04.04.2019 ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення № 0031647-1310-2650, яким позивачці визначено грошове зобов`язання за 2018 рік у розмірі 49106,42 грн. з податку на нерухоме майно на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею площею 647,5 кв.м.
10.11.2017 Козинською селищною радою Обухівського району Київської області прийнято рішення № 35-38-VII «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2018 рік», яким на території Козинської селищної ради установлено:
1) ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з додатком 1;
2) пільги для фізичних та юридичних осіб, надані відповідно до підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, за переліком згідно з додатком 2.
Відповідно до додатку 1 до рішення від 10.11.2017 № 35-38-VII ставки податку за 1 кв. метр (відсотків розміру мінімальної заробітної плати) на будівлі житлові, будинки одноквартирні, будинки одноквартирні, зокрема, 1110.2 котеджі та будинки одноквартирні підвищеної комфортності для фізичних осіб: 1ї зони становить - 0,2%, 2ї зони становить - 0,5% та 3ї зони становить 1%.
Згідно з додатком 2 до рішення від 10.11.2017 № 35-38-VII розмір пільги (відсотків суми податкового зобов`язання за рік) встановлюються згідно норм     Податкового кодексу України.
Відповідно до додатку по списку вулиць по зонах оподаткування до рішення від 10.11.2017 № 35-38-VII АДРЕСА_1 (парні номери) відноситься до 2 (другої) зони.
Разом з тим, рішенням Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 21.03.2018 № 15/8 проведено переадресацію (зміну поштового адресу) домоволодінню - будинку, що належить гр. ОСОБА_1 відповідно до договору дарування від 18.09.2012 зареєстрованого за № 4798 з з АДРЕСА_1 на нову: АДРЕСА_2 .
Згідно додатку по списку вулиць по зонах оподаткування до рішення від 10.11.2017 № 35-38-VII с/т «Берег» також відноситься до 2 (другої) зони, з огляду на що ставка податку має застосовуватись у розмірі 0,5% розміру мінімальної заробітної плати станом на 2018 рік.
Статтею 8 Закону України «Про Державний Бюджет України на 2018 рік» передбачено, що мінімальна заробітна плата на 01.01.2018 складає 3723 гривні, у зв`язку з чим сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки становить 18,62 грн. (3723*0,5%).
Позивачем до матеріалів справи надано свідоцтво про право власності від 30.07.2007, яке посвідчує, що квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 67,60 кв.м. належить ОСОБА_2 .
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.08.2017 № 95428852 у власності позивача перебуває житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 647,5 кв.м., з огляду на що, пільги передбачені п. «в» п/п 266.4.1. ПК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Суд першої інстанції не прийняв до уваги надане позивачкою свідоцтво про право власності на квартиру в АДРЕСА_4 , пославшись на те, що даний документ неналежним чином оформлений, а інших документів позивачка до справи не додала.
Колегія суддів зазначає, що ГУ ДПС у м. Києві оскаржує рішення суду лише в частині задоволених позовних вимог, тобто в частині що стосується протиправності та скасування ППР від 04.04.2019 на суму податку 12   049,97 грн. Окрім того, в апеляційній скарзі скаржник не викладає своїх доводів та міркувань щодо незаконності судового рішення в частині вимоги, у задоволенні якої було відмовлено
В іншій частині рішення суду ні позивач, ні відповідач не оскаржують.
Тому колегія суддів з огляду на вимоги ст. 308 КАС України переглядає рішення суду лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п/п 266.4.3. ПК України пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються до: об`єкта/об`єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту, тобто перевищує площу для житлових будинків 600 кв.м. (120 кв.м.*5).
Отже, пільга передбачена п. «б» п/п 266.4.1. ПК України також не підлягає застосуванню на суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки площа такого перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі 600 кв.м. (120 кв.м.*5).
Тобто, оподатковувана площа об`єкта оподаткування із сплати податку для житлового будинку становить 647,50 кв.м., у зв`язку з чим податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік по об`єкту оподаткування, що належать ОСОБА_1 (житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 становить 37056,45     грн. (647,50 кв.м.*18,62 грн./кв.м.+25000 грн.)
З матеріалів справи, зокрема податкового повідомлення-рішення від 04.04.2019 № 0031647-1310-2650 убачається, що податковим органом позивачу нараховано податкове зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фіз. особами, які є власниками житлової нерухомості за період 2018 року у розмірі 49106,42 грн, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 04.04.2019 № 0031647-1310-2650 на суму 12049,97 грн (49106,42 грн - 37056,45 грн).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірними доводи суду першої інстанції  про те, що податкове повідомлення-рішення від 04.04.2019 № 0031647-1310-2650 в частині є протиправним та підлягає скасуванню на суму податкового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фіз. особами, які є власниками житлової нерухомості за період 2018 року у розмірі 12049,97 грн (49106,42 грн - 37056,45 грн).
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 серпня 2022 року.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС (код ЄДРПОУ ВП 44116011) залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 серпня 2022 року - без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                                Бужак Н.П.

Судді:                                                                                          Костюк Л.О.

                                                                                                    Степанюк А.Г.