ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6213/22 Справа № 203/580/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Колесніченко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року                        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
                головуючого – судді Демченко Е.Л.
                 суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 
при секретарі — Кругман А.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 червня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ комерційний банк “Надра” в особі правонаступника публічного акціонерного товариства “Комерційний банк “Надра”, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача — Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про скасування рішення державного реєстратора та звільнення майна з-під арешту, -

в с т а н о в и л а:

       У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ВАТ КБ “Надра” в особі правонаступника ПАТ “КБ “Надра”, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача — Центральний ВДВС у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про скасування рішення державного реєстратора та звільнення майна з-під арешту. 
       Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 червня 2022 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто. 
       В апеляційній скарзі позивач просить ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 червня 2022 року  скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на те, що ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального права.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що він виконав умови ухвали про залишення позову без руху. Наполягав на тому, що  кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. 
       Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу сторони по справі не скористались. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з наступних підстав.
       Так, за положеннями ст.ст.55,124 Конституції України та ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
       Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст.129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
       Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України - якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
       Як передбачено ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
       У справі «Белле проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст.6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
       Таким чином, в розумінні Європейського суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу до правосуддя, яке полягає в тому, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Реалізація основоположного принципу здійснення правосуддя як верховенства права безпосередньо залежить від права на доступ до суду, яке має застосовуватися на практиці та бути ефективним. Для того, щоб право на доступ було ефективним, повинна бути реальна можливість оскаржити дію, що порушує право.
       З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 21 лютого 2022 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху для приведення її до відповідності вимогам п.п.2,4 ч.3 ст. 175 ЦПК України, оскільки у своєму позові ОСОБА_1 відповідачем зазначає ВАТ комерційний банк «Надра» в особі правонаступника ПАТ «КБ «Надра», проте не зазначає особу правонаступника і не вказує її назви, місця знаходження, засобів зв`язку, у зв`язку з чим позов в цій частині вимог поданий до невідомої особи; в позовній заяві позивач не обґрунтовує і не зазначає правову підставу обраного способу захисту як припинення дії арешту домоволодіння та земельної ділянки; звертаючись з позовом до двох відповідачів позивач не обґрунтовує зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів та вимоги до кожного відповідача окремо.
       19 квітня 2022 року на виконання ухвали надано уточнений позов. 
       Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 квітня 2022 року позовна заява ОСОБА_1  повторно залишена без руху як така, що не відповідає вимогам  п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України, оскільки, звертаючись з позовом до двох відповідачів позивач не обґрунтовує зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів та вимоги до кожного відповідача окремо; позовна заява за своїм предметом позивачем поіменована «скасування рішення державного реєстратора та звільнення майна з-під арешту», проте жодних вимог про звільнення майна з-під арешту не заявлено; позовна заява містить взаємовиключні твердження щодо позивача, так як починається з викладення обставин, де від імені позивача вказано, що «27 листопада 2007 року між ним, ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра» укладений кредитний договір…», тоді як ОСОБА_2 вказаний у позовній заяві відповідачем, а позивачем вказана інша особа.
       Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 червня 2022 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто. 
       Позивач в своїй апеляційній скарзі наголошує на тому, що виконав умови ухвали про залишення його позову без руху надавши уточнену позовну заяву. Також звертає увагу на те, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. 
       Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
       Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).
       Європейський суд з прав людини у своїй практиці також зазначає, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справі ZUBAC v.CROATIA («Зубац проти Хорватії») від 5 квітня 2018 року).
       Так, у §32 рішення від 08 грудня 2016 року у справі «ТОВ «ФРІДА» проти України» (заява № 24003/07) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) нагадав, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Проте встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, що підриватимуть саму суть цього права. Крім того, обмеження буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), якщо воно не переслідує законну мету, та у разі відсутності розумного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення від 17 січня 2012 року у справі «Станев проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява №36760/06).
       Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного та помилкового висновку про повернення позовної заяви позивачу, тому не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки вказані висновки суду не узгоджуються із вимогами цивільного процесуального закону, порушують право позивача розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
       Крім того, положеннями статті 189 ЦПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відходів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
       Підготовче судове провадження - це стадія судового процесу, в якому розглядається предмет спору, позовні вимоги, заперечення на позовні вимоги, склад учасників судового процесу, вирішення відходів, характер спірних правовідносин та інших дій, які будуть слугувати для правильного і безперешкодного розгляду справи пo суті, іншими словами, це - важлива складова судочинства, що спрямована на створення умов для правильного, безперешкодного та своєчасного розгляду справи по суті.
       У постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» роз`яснено, що у позивача суд повинен з`ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). Якщо представлені докази недостатньо підтверджують вимоги позивача чи заперечення відповідача або не містять в собі всіх необхідних даних і у сторін є обґрунтовані складнощі у наданні додаткових доказів, суд за їх клопотанням зобов`язаний сприяти їм в одержанні або витребуванні таких доказів.
       Таким чином, питання, що стосується викладу обставин справи, з`ясування предмету позову (що конкретно вимагає позивач) та підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги), змісту вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав), подання доказів, залучення до розгляду справи сторін та третіх осіб суд міг вирішити в судовому засіданні на стадії підготовчого провадження.
       З огляду на вищевикладене, ухвала суду першої інстанції про визнання неподаною та повернення позовної заяви позивачу є незаконною.
       Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апеляційної скарги та приймає їх до уваги, та вважає їх такими, що підлягають задоволенню, оскільки доводи апеляційної скарги підтверджують, що судом допущено порушення вимог процесуального права.
       За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.379 ЦПК України є підстави для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до ЦПК України.
       Керуючись ст.ст.367,374,379,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 
п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити.

       Ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 червня 2022 року скасувати і справу повернути до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до ЦПК України. 

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

               Головуючий:                                                 Демченко Е.Л.

               Судді:                                                         Куценко Т.Р.

                                                                                 Макаров М.О.