ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року	Львів	Справа № 813/508/17 пров. № А/857/7420/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                              Гудима Л.Я., Ільчишин Н.В. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року (суддя – Сасевич  О.М., час ухвалення – не зазначений, місце ухвалення – м.Львів, дата складення повного тексту – не зазначена), 
в адміністративній справі №813/508/17 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Публічного акціонерного товариства "Мікроприлад", 
про стягнення заборгованості, 

                                                            встановив: 

У лютому 2017 року позивач Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства "Мікроприлад", в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив постановити рішення про стягнення з ПАТ “Мікроприлад” на користь управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м.Львова заборгованості в сумі 37445,91 грн. по витратах на фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону України “Про наукову та науково-технічну діяльність” і сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів за січень-грудень 2015 року та січень-грудень 2016 року. 
Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення на адміністративний позов, просив відмовити у задоволенні позову повністю. 
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2017 року, в задоволенні позовних вимог було відмовлено. 
Однак, постановою Верховного Суду від 01 березня 2021 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2017 року у справі №813/508/17 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року,  занесеною до протоколу судового засідання, замінено позивача Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції допущено порушення вимог ч.б ст.24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», та п.п. 3 і 6 Порядку фінансування різниці між, сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних бюджетних установ і організацій, науковим (науково-педагогічним) працівникам державних небюджетних установ і організацій згідно із Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність», та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право, зазначені особи, затв. постановою КМ України №1826 від 13.12.2000р.. Також вказує апелянт, що суд невірно зазначив, що Головне управління не надало належних та допустимих доказів в підтвердження підстав призначення наукової пенсії громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період роботи на ПАТ «Мікроприлад» та про відсутність доказів державної атестації відповідача. Головним управлінням скеровувались на адресу ВАТ «Мікроприлад» належним чином оформлені відповідні повідомлення про суму витрат на виплату пенсій, що становлять різницю між сумою пенсій, призначених згідно із Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність», і сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, з січня 2015 по грудень 2016 року. Дані повідомлення не були сплаченими, а також не були оскаржені відповідачем і тому виникла заборгованість ПАТ «Мікроприлад» по відшкодуванню витрат на фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до ЗУ “Про наукову та науково-технічну діяльність” і сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів в сумі 37445, 91 грн.. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 22.09.2021 та прийняти нове, яким адміністративний позов задоволити повністю. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з урахуванням наступного. 

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до Закону України “Про наукову і науково-технічну діяльність” від 13.12.1991 №1977-ХІІ (далі – Закон №1977-ХІІ) за період роботи на Публічному акціонерному товаристві “Мікроприлад” були призначені пенсії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. 
На виконання ст.24 Закону №1977-ХІІ та Порядку фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних не бюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації згідно із Законом №1977-ХІІ, та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 №372 (далі Порядок №372) відповідачу направлені повідомлення та повідомлення-уточнені про суму витрат на фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону №1977-ХІІ, і сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів за січень - грудень 2015 року та січень - грудень 2016 року (а.с. 7-21). 
Відповідно до вказаних повідомлень відповідачу нараховано до сплати за січень- грудень 2015 року та січень-грудень 2016 року різницю у сумах пенсій ОСОБА_3 та ОСОБА_2 згідно заяви позивача про уточнення позовних вимог та доданого уточненого розрахунку заборгованості в загальному розмірі 37445,91 грн.. 
Проте відповідач добровільно визначену у вказаних повідомленнях різницю у сумах пенсій не сплатив, тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом. 

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 
Науковим працівникам пенсії призначаються згідно статті 24 Закону №1977-XII. 
У відповідності до статті 24 Закону №1977-XII, різниця між сумою призначеної пенсії за цим Законом та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник, фінансується для наукових (науково-педагогічних) працівників інших державних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації - за рахунок коштів цих підприємств, установ, організацій та закладів, а також коштів державного бюджету у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому за рахунок коштів державного бюджету науковим (науково-педагогічним) працівникам оплачується з розрахунку на одну особу 50 відсотків різниці пенсії, призначеної за цим Законом. 
Згідно Порядку фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних не бюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації згідно із Законом України "Про наукову і науково-технічну діяльність", та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 березня 2004 р. №372, за рахунок коштів державного бюджету фінансується 50 відсотків різниці у розмірі пенсії наукових (науково-педагогічних) працівників державних не бюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації у розрахунку на одну особу. Інша частина фінансується за рахунок коштів цих підприємств, установ, організацій та закладів. 
Фінансування різниці у розмірі пенсії осіб, які мають науковий стаж роботи на кількох підприємствах, в установах, організаціях та вищих навчальних закладах III-IV рівнів акредитації незалежно від форми власності та фінансування, здійснюється пропорційно зарахованому для призначення пенсії науковому стажу роботи за рахунок джерел фінансування, визначених законодавством для відповідних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації. 
Розмір витрат на фінансування різниці у розмірі пенсії за рахунок коштів державних не бюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації визначається у розрахунку на рік органами Пенсійного фонду до 20 січня поточного року та протягом 10 днів з дня призначення пенсії відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність", про що відповідному підприємству, установі, організації або закладу відразу надсилається повідомлення за зразком, що додається. 
Зазначені підприємства, установи, організації та заклади самостійно визначають суму, що підлягає до сплати у розрахунку на місяць, та щомісяця до 25 числа перераховують органу Пенсійного фонду за своїм місцезнаходженням відповідні кошти для фінансування різниці у розмірі пенсії, призначеної у минулому та поточному роках. 
З урахуванням норм статті 24 Закону №1977-XII, різниця між сумою призначеної пенсії за цим Законом та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник, фінансується для наукових (науково-педагогічних) працівників інших державних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації. 
Судом встановлено, що позивачем здійснювалось нарахування та виплата наукової пенсії, зокрема, громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які отримали стаж наукової роботи в ПАТ "Мікроприлад", у зв`язку з чим Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова було надіслано ПАТ "Мікроприлад" повідомлення про суму витрат на фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону №1977-XII та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховується, що в абзаці дев`ятому статті 1 Закону №1977-XII визначено, що науковий працівник - це вчений, який за основним місцем роботи та відповідно до трудового договору (контракту) професійно займається науковою, науково-технічною, науково-організаційною або науково-педагогічною діяльністю та має відповідну кваліфікацію незалежно від наявності наукового ступеня або вченого звання, підтверджену результатами атестації. 
Статтею 4 Закону №1977-XII встановлено, що суб`єктами наукової і науково-технічної діяльності є: вчені, наукові працівники, науково-педагогічні працівники, а також наукові установи, наукові організації, вищі навчальні заклади III-IV рівнів акредитації, громадські організації у науковій та науково-технічній діяльності. 
Науковий працівник може згідно ст. 6 Закону №1977-XII виконувати науково-дослідну, науково-педагогічну, дослідно-конструкторську, дослідно-технологічну, проектно-конструкторську, проектно-технологічну, пошукову, проектно-пошукову роботу та (або) організовувати виконання зазначених робіт у наукових установах та організаціях, вищих навчальних закладах III-IV рівнів акредитації, лабораторіях підприємств. Науковий працівник зобов`язаний провадити наукові дослідження відповідно до укладених договорів (контрактів), представляти результати наукової і науково-технічної діяльності шляхом наукових доповідей, публікацій та захисту дисертацій, у встановленому порядку проходити атестацію на відповідність займаній посаді, постійно підвищувати свою кваліфікацію. 
Відповідно до положень статті 21 Закону №1977-XII, не рідше одного разу на п`ять років в наукових установах провадиться атестація наукових працівників з метою: оцінки рівня професійної підготовки наукового працівника, результативності його роботи; визначення відповідності кваліфікації наукового працівника займаній посаді; виявлення перспективи використання здібностей наукового працівника, стимулювання підвищення його професійного рівня; визначення потреби в підвищенні кваліфікації, професійної підготовки наукового працівника. 
Положення про атестацію наукових працівників затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 13 серпня 1999 року №1475. 
Частиною 1 ст.22-1 Закону №1977-XII визначено перелік посад наукових працівників наукових установ та організацій (їх філіалів, відділень тощо). 
Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що до наукових працівників належать також особи, які мають науковий ступінь і працюють за спеціальністю відповідно до групи спеціальностей галузі науки, з якої присуджено науковий ступінь. 
Зазначена правова норма поширюється на тих працівників, які мають науковий ступінь і працюють за спеціальністю відповідно до групи спеціальностей галузі науки, з якої присуджено науковий ступінь і які працюють на посадах, не включених до зазначеного переліку. 
При цьому в обов`язковому порядку місцем роботи таких наукових працівників має бути наукова установа або організація (їх філіал, відділення тощо). 
Стаття визначає посади наукових працівників, як працюють у наукових установах та організаціях (їх філіалах, відділеннях тощо). 
Тобто особи, зазначені у частині 2 ст.22-1 Закону №1977-XII, також мають бути працівниками наукових установ та організацій (їх філіалів, відділень тощо). 
Зазначена правова норма не містить жодних винятків щодо місця роботи наукових працівників, статус яких визначений у цій правовій нормі. 
Частиною 2 статті 22-1 Закону №1977-XII, яка визначає посади, що дають статус наукових працівників наукових установ та організацій (їх філіалів, відділень тощо), підстав для поширення цієї норми, крім посад наукових установ, на будь-які посади на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності не встановлено. 
Особи, які мають науковий ступінь і працюють за спеціальністю відповідно до групи спеціальностей галузі науки, з якої присуджено науковий ступінь, і працюють не в наукових установах та організацій (їх філіалах, відділеннях тощо) не виконують визначену статтею 21 цього Закону таку обов`язкову вимогу щодо кожного наукового працівника, як проходження не рідше одного разу на п`ять років атестації. 
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України “Про затвердження переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до статті 24 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" від 4 березня 2004 року №257 визначено, зокрема, що до наукового стажу, який дає право на призначення пенсій та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до статті 24 Закону України “Про наукову і науково-технічну діяльність” зараховується час роботи наукових (науково-педагогічних) працівників на посадах, передбачених переліком, у наукових установах, організаціях, вищих навчальних закладах III-IV рівнів акредитації недержавної форми власності, які пройшли державну атестацію згідно із Законом України “Про наукову і науково-технічну діяльність”. 
Тобто науковий працівник, який має наукову ступінь і працює на посаді наукового працівника, відповідно до встановленого чинним законодавством переліку посад, але у науковій установі недержавної форми власності, яка не пройшла державної атестації, не має права на призначення пенсії наукового працівника. 
Наведене свідчить про те, що положення частини 2 статті 22-1 Закону №1977-XII поширюються лише на працівників наукових установ та організацій (їх філіалів, відділень тощо) і не поширюються на працівників, що працюють на будь-яких посадах на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності, які не є науковими установами або які, будучи науковими установами недержавної форми власності, не пройшли державної атестації відповідно до положень статті 11 Закону. 
Відповідно до статті 24 Закону №1977-XII, її дія поширюється на наукових (науково-педагогічних) працівників наукових установ та організацій недержавної форми власності, які пройшли державну атестацію згідно акредитації, що діють відповідно до Закону України "Про вищу освіту", міжнародних наукових організацій, відкритих на території України відповідно до міжнародних договорів, установчі документи яких затверджено Кабінетом Міністрів України, а також на наукових (науково-педагогічних) працівників наукових установ і вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації, що належали партійним та громадським організаціям колишніх Української РСР, інших республік СРСР та СРСР. Право на призначення пенсії відповідно до цього Закону поширюється також і на осіб, які на момент звернення за призначенням пенсії працюють на будь-яких посадах на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності та мають стаж наукової роботи, передбачений частиною другою статті 24 Закону "Про наукову і науково-технічну діяльність". 
Таким чином, для призначення наукової пенсії необхідна атестація наукової установи, тобто підтвердження наукового напряму роботи даної установи. 
Відповідач заперечив, що є науковою установою, що пройшла державну атестацію згідно із Законом №1977-XII та вказав про відсутність у нього обов`язку відшкодування пенсійному фонду 50% виплачених додаткових сум наукових пенсій особам, які працювали на підприємстві. 
Відповідно до п.1 Положення про Державний реєстр наукових установ, яким надається підтримка держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2001 р. №380, Державний реєстр наукових установ, яким надається підтримка держави (далі - Реєстр), - це перелік науково-дослідних, науково-технічних установ усіх форм власності (далі - наукові установи) та вищих навчальних закладів III-IV рівня акредитації усіх форм власності, діяльність яких має важливе значення для розвитку науки, економіки і виробництва. 
Із заявкою про включення до Реєстру до Держінформнауки звертаються згідно п.2 вказаного Положення наукові установи, які пройшли державну атестацію, та вищі навчальні заклади, які пройшли акредитацію. 
Згідно п.5 вказаного Положення, наукові установи та вищі навчальні заклади, включені до Реєстру: користуються податковими пільгами відповідно до законодавства; не можуть змінювати вид наукової і науково-технічної діяльності; зобов`язані не менш як 50 відсотків доходу від своєї основної діяльності спрямовувати на проведення ініціативних науково-дослідних робіт та розвиток дослідницької матеріально-технічної бази (крім вищих навчальних закладів); забезпечують не менш як 70 відсотків основної наукової або науково-технічної діяльності у загальному річному обсязі виконаних робіт (крім вищих навчальних закладів III-IV рівня акредитації). 
Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Суд першої інстанції встановив і такі обставини підтверджуються під час розгляду вказаної справи судом апеляційної інстанції, що позивач не надав суду належні та допустимі докази в підтвердження підстав призначення наукової пенсій ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за період роботи у ВАТ "Мікроприлад" та відсутні докази державної атестації Відкритого акціонерного товариства "Мікроприлад", тобто підтвердження наукового напряму роботи даної установи шляхом надання витягу (довідки) з Державного реєстру наукових установ, яким надається підтримка держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2001 року №380. 
Аналогічні обставини констатовано ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.12.2015 р., якою залишено без змін постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.05.2013 р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2013 р. у справі №813/1268/13-а за позовом УПФУ у Личаківському районі м. Львова до ВАТ “Мікроприлад” про стягнення боргу з відшкодування фактичних витрат на виплату пенсій науковим працівникам, зокрема   ОСОБА_3 за період 2010 - 2012 роки. 
Частиною четвертою статті 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №813/2306/17 від 16.09.2020 р., яке набрало законної сили 14.12.2020 р., встановлено, що правонаступником державного СКТБ ВО “Мікроприлад”, працівником якого був ОСОБА_2 , є дочірнє науково-виробниче підприємство “Еталон-Мікро”, а не ПАТ “Мікроприлад”. 
На вимогу суду позивачем надано для приєднання до матеріалів справи довідки №17 від 26.03.2002 та №18 від 26.03.2002, відповідно до яких ОСОБА_2 дійсно виконував наукову технічну роботу з 01.09.1992 по 11.08.1994 і з 01.04.1995 по 01.07.1997. в державному Спеціальному конструкторсько-технологічному бюро ВО “Мікроприлад”, яке згідно статуту є науково-дослідною і дослідно-конструкторською організацією. Зазначена довідка підписана Директором ДНВП “Еталон–Мікро” ВАТ “Мікроприлад”. 
Вказаним підтверджується, що правонаступником державного СКТБ ВО “Мікроприлад”, працівником якого був ОСОБА_2 , є дочірнє науково-виробниче підприємство “Еталон-Мікро”, а не ПАТ “Мікроприлад”. 
Враховуючи встановлені судом обставини справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що заявлені позивачем позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають. 
Доводи апеляційної скарги вказаного висновку суду не спростовують та відхиляються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані. 
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і не спростовують вірних висновків суду першої інстанції, відтак відсутні підстави для скасування оскарженого рішення суду. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 

                                                          постановив:  

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області – залишити без задоволення. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року в адміністративній справі №813/508/17 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Публічного акціонерного товариства "Мікроприлад" про стягнення заборгованості – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Н. В. Ільчишин