УХВАЛА
19 грудня 2022 року
м. Київ
справа № 472/827/20
провадження № 51-3551ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 , 
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційні скарги представника ОСОБА_4 в інтересах потерпілої ОСОБА_5 на вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23 березня 2021 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 07 вересня 2022 року щодо ОСОБА_6 ,
встановив:
До Верховного Суду від представника потерпілої ОСОБА_5 надійшла касаційна скарга на вказані вище судові рішення, постановлені щодо засудженого ОСОБА_6 , а також заперечення, зміст яких, включаючи вимогу, відтворює зміст касаційної скарги. Разом з тим подані представником потерпілої заперечення не відповідають вимогам ст. 431 КПК. Таким чином колегія суддів розглядає подані касатором заперечення як додаткову касаційну скаргу.
Перевіривши касаційні скарги на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що їх необхідно залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи  необґрунтованість судового рішення.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). 
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
За приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
За змістом касаційних скарг представник потерпілої стверджує, що судом першої інстанції не було об`єктивно та всебічно досліджено показання потерпілої у взаємозв`язку з іншими доказами, перевірка чого, з огляду на приписи ст. 409 КПК, належить до компетенції апеляційного суду та не відноситься до предмету перегляду суду касаційної інстанції.
Разом з тим касаційні скарги не містять обґрунтування того, яких порушень приписів кримінального процесуального закону було допущено судом апеляційної інстанції, з огляду на межі та порядок апеляційного перегляду, передбачені статтями 404, 405 КПК, як відсутні й доводи про недотримання цим судом положень ст. 419 КПК.
Крім того, касатор як в обґрунтування підстав для звернення до суду касаційної інстанції, так і в обґрунтування доводів касаційних скарг стверджує про порушення інтересів потерпілої ОСОБА_5 , формально посилаючись на Декларацію прав дитини 1959 року Генеральної Асамблеї ООН, при цьому не обґрунтовує в контексті дотримання передбаченого кримінальним процесуальним законом порядку та процедури судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанцій, які саме порушення прав потерпілої було допущено цими судами при розгляді кримінального провадження, які би давали підстави для скасування оскаржених судових рішень, і в чому полягають інтереси потерпілої в контексті наведених доводів.
Представник в касаційних скаргах стверджує про наявність розбіжностей між поясненнями потерпілої, в яких йдеться про невинуватість засудженого, та іншими доказами у кримінальному провадженні, при цьому не конкретизує які саме правила оцінки доказів не дотримані судами в оскаржених судових рішеннях, при тому, що касатор не ставить під сумнів надану судами оцінку доказам, покладеним в основу обвинувачення, на предмет їх допустимості та достатності. 
Приписи п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК передбачають обов`язок зазначати у касаційній скарзі вимоги особи, яка подає касаційну скаргу до суду касаційної інстанції. Такі вимоги повинні відповідати, серед іншого, положенням ст. 436 цього Кодексу, яка визначає повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. Відповідно до її змісту, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Представник потерпілої в касаційних скаргах просить скасувати оскаржені судові рішення та призначити новий розгляд, проте не конкретизує, в суді якої інстанції необхідно призначити новий розгляд, що суперечить повноваженням суду касаційної інстанції, визначеним ст. 436 КПК.
При цьому, з огляду на наявність у змісті касаційних скарг вимоги про скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу касатора на приписи ст. 415 КПК, яка визначає виключний перелік підстав, за наявності яких суд може призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Наявність вказаних недоліків перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги 
і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.
Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційні скарги подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що їх необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.
Недоліки касаційних скарг, пов`язані з їх змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.
Керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційні скарги представника ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційних скарг - п`ятнадцять днів із дня її отримання.
Роз`яснити, що касаційні скарги повертаються в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційних скарг, залишених без руху.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                    ОСОБА_3