ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/1366/19  Номер провадження 22-ц/814/4739/22	Головуючий у 1-й інстанції Маханьков  О.В.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Гальонкіна С.А., Кузнєцової О.Ю., при секретарі судового засідання: Бродській В.О., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційними скаргами  ОСОБА_1 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 березня 2021 року (ухвалене суддею Маханьковим О.В., повний текст рішення складено 15 березня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області Поркіної Лілії Олександрівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача – ОСОБА_4 про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, рішення про державну реєстрацію права власності, скасування запису про право власності, визнання незаконними дій державного реєстратора прав на нерухоме майно, визнання майна об`єктами самочинного будівництва, усунення перешкод у користуванні об`єктами права власності шляхом знесення об?єктів самочинного будівництва, заборону вчинення дій, -
В С Т А Н О В И В :
У квітні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ), виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області Поркіної Л. О. (далі - державний реєстратор Поркіна Л. О.), третя особа – ОСОБА_4 , про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, рішення про державну реєстрацію права власності, скасування запису про право власності, визнання незаконними дій державного реєстратора прав на нерухоме майно, визнання майна об`єктами самочинного будівництва, усунення перешкод у користуванні об`єктами права власності шляхом знесення об`єктів самочинного будівництва, заборону вчинення дій.
Позовні вимоги ОСОБА_3 мотивовані тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка для його обслуговування (присадибна ділянка) за цією ж адресою. У будинку він фактично проживає разом зі своєю сім`єю: дружиною та двома малолітніми дітьми. Місце проживання в установленому законодавством порядку зареєстровано саме за вказаною адресою.
Позивач вказував, що власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами на АДРЕСА_2 та суміжної земельної ділянки за цією адресою є ОСОБА_1 . Зазначав, що відповідач ОСОБА_1 без отримання передбачених законодавством дозволів, без розроблення та затвердження проекту, без введення в установленому законом порядку в експлуатацію, з порушенням нормативно-правових актів у галузі будівництва здійснив за вказаною адресою будівництво гаража під літерою «Е», який в подальшому самочинно реконструював у будівлю майстерні для ремонту та технічного обслуговування автотранспортних засобів, зокрема, за рахунок влаштування прибудови під літерою «е1» до цього гаража.
Позивач наголошував, що будівництво ОСОБА_1 гаража під літерою «Е», а також його подальша реконструкція в будівлю майстерні для ремонту та технічного обслуговування автотранспортних засобів, зокрема, за рахунок влаштування прибудови під літерою «е1», створює йому перешкоди у реалізації права володіння, користування та розпорядження житловим будинком із господарськими будівлями та спорудами, і на присадибну земельну ділянку, належні йому на праві власності.
Позивач посилається на те, що відстань від стіни належного відповідачеві ОСОБА_1 гаража під літерою «Е» до стіни належного йому житлового будинку складає лише 2,82 м при нормі 8,0 м, а відстань від стіни належної ОСОБА_1 прибудови під літерою «е1» до належного позивачеві на праві власності житлового будинку становить лише 3,0 м при нормі 10,0 м, що не відповідає протипожежним вимогам пункту 2.10 додатку 1 Державних будівельних норм (далі - ДБН) 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України», пункту 3.25а* додатку 3.1 (обов`язковий) «Протипожежні вимоги», ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».
На думку позивача, недотримання відповідачем ОСОБА_1 нормативних вимог щодо протипожежної відстані між окремими будівлями при зведенні (будівництві) гаража під літерою «Е» та прибудови під літерою «е1» сприятиме виникненню умов для швидкого поширення полум`я під час пожежі зі спірних будівель відповідача на належний позивачеві на праві власності житловий будинок.
Крім того, позивач посилався на те, що гараж під літерою «Е» та прибудова до нього під літерою «е1», які зведені відповідачем ОСОБА_1 , фактично знаходяться на межі із земельною ділянкою на АДРЕСА_1 , що не відповідає вимогам пункту 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», відповідно до яких відстань до межі суміжної земельної ділянки від конструкції стіни будівлі, яка найбільше виступає, треба приймати не менше 1,0 м. Усунення порушень вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, допущених відповідачем ОСОБА_1 , без проведення демонтажу, тобто без знесення, гаража під літерою «Е» та прибудови під літерою «е1» неможливе. Також позивач вказував, що відповідач ОСОБА_1 на його претензії не реагує.
Звертаючись до суду з позовом до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, позивач мотивував свої вимоги функціональним правонаступництвом виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області відносно іншої юридичної особи публічного права - виконавчого комітету Крюківської районної ради міста Кременчука, який ліквідовано за рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області, а також відсутністю за станом на 10 лютого 2005 року у виконавчих органів відповідних рад повноважень визнавати право власності на об`єкти самочинного будівництва, наявністю порушень прав інших осіб внаслідок здійснення відповідачем ОСОБА_1 самочинного будівництва, а також неможливістю визнання права власності на самочинно збудовані об`єкти - приналежності головної речі.
В обґрунтування позовних вимог, заявлених до державного реєстратора, позивач ОСОБА_3 посилався на те, що державна реєстрація прав на таке майно була проведена за відсутності в розпорядженні реєстратора даних про прийняття гаража під літерою «Е» в експлуатацію в порядку, який встановлено законом, та за відсутності в розпорядженні реєстратора правовстановлюючого документа, який підтверджував би право ОСОБА_1 на відповідний гараж.
Крім того, позивач звертаючись до суду з вимогами до ФОП  ОСОБА_2 , вказував на те, що саме він, будучи сином відповідача ОСОБА_1 , є фактичним володільцем та користувачем гаража під літерою «Е» та прибудови під літерою «е1» на АДРЕСА_2 , тобто будівлі майстерні для ремонту та технічного обслуговування автотранспортних засобів, а також частини земельної ділянки за вказаною адресою із кадастровим номером 5310436500:09:003:0123 під вказаними об`єктами орієнтовною площею 90,0 кв. м. Позивач зазначав, що відповідач ФОП ОСОБА_2 провадить господарську діяльність із технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів, код діяльності за КВЕД 45.20, за адресою: АДРЕСА_2 , зокрема у спірних об`єктах. У порядку, який встановлено законодавством, переведення домоволодіння або його окремої частини на АДРЕСА_2 у виробниче (нежитлове) приміщення не здійснювалось, як і не змінювалось цільове призначення присадибної ділянки (її частини) за цією адресою. Фактично будівля майстерні для ремонту та технічного обслуговування автотранспортних засобів не відповідає вимогам спеціальних нормативно-правових актів у галузі будівництва об`єктів сфери надання послуг з ремонту та технічного обслуговування автотранспортних засобів, зокрема, вимогам правил пожежної безпеки, вимогам щодо місця їх розташування. Позивач наполягає на порушенні відповідачами ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 як правил добросусідства, так і створенні реальної небезпеки щодо розпорядження позивачем власним майном.
З урахуванням наведеного, позивач просив: - визнати незаконним і скасувати рішення виконавчого комітету Крюківської районної ради міста Кременчука Полтавської області від 10 лютого 2005 року № 46 «Про визнання права власності на гараж за гр.   ОСОБА_1 на садибі по АДРЕСА_2 ; - визнати незаконним і скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу) з індексним номером 40583569 від 11 квітня 2018 року, скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 25676865 про право власності ОСОБА_1 на об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , а також визнати незаконними дії державного реєстратора Поркіної Л. О., які полягали у внесенні до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про прибудову до гаража (тимчасову) під літерою «е1» як складову об`єкта нерухомого майна з реєстраційним № 1528715853104; - визнати гараж під літерою «Е» та прибудову до гаража (тимчасову) під літерою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », на АДРЕСА_2 , об`єктами самочинного будівництва; - усунути перешкоди у користуванні належними на праві власності житловим будинком з господарськими будівлями на АДРЕСА_1 , а також земельною ділянкою, кадастровий номер 5310436500:09:003:1068, за цією ж адресою, шляхом знесення за рахунок ОСОБА_1 гаража під літерою «Е» та прибудови до гаража (тимчасової) під літерою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які знаходяться за цією адресою на земельній ділянці із кадастровим номером 5310436500:09:003:0123; - заборонити ФОП ОСОБА_2 провадити господарську діяльність із технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів за адресою: АДРЕСА_2 ; - заборонити ОСОБА_1 передавати у користування іншим особам земельну ділянку (її частину), кадастровий номер 5310436500:09:003:0123, для провадження господарської діяльності з технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів.
Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 вересня 2021 року (у складі судді Костюкевич Н. В.) позов ОСОБА_3 задоволено.
Визнано незаконним і скасовано рішення виконавчого комітету Крюківської районної ради міста Кременчука Полтавської області від 10 лютого 2005 року № 46 «Про визнання права власності на гараж за гр. ОСОБА_1 на садибі по АДРЕСА_2 ».
Визнано незаконним і скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу) з індексним номером 40583569 від 11 квітня 2018 року, скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 25676865 про право власності ОСОБА_1 на об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , а також визнано незаконними дії державного реєстратора Поркіної Л. О., які полягали у внесенні до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про прибудову до гаража (тимчасову) під літерою «е1» як складову об`єкта нерухомого майна з реєстраційним № 1528715853104.
Визнано гараж під літерою «Е» та прибудову до гаража (тимчасову) під літерою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , об`єктами самочинного будівництва.
Усунено ОСОБА_3 перешкоди у користуванні належними йому на праві власності житловим будинком з господарськими будівлями на АДРЕСА_1 , а також земельною ділянкою, кадастровий номер 5310436500:09:003:1068, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 знести за свій рахунок гараж під літерою «Е» та прибудови до гаража (тимчасової) під літерою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , на земельній ділянці, що має кадастровий номер 5310436500:09:003:0123.
Заборонено ФОП ОСОБА_2 провадити господарську діяльність із технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів за адресою: АДРЕСА_2 .
Заборонено ОСОБА_1 передавати у користування іншим особам земельну ділянку (її частину), кадастровий номер 5310436500:09:003:0123, для провадження господарської діяльності з технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що рішення виконавчого комітету Крюківської районної ради міста Кременчука Полтавської області «Про визнання права власності на гараж за гр. ОСОБА_1 на садибі на АДРЕСА_2 » від 10 лютого 2005 року № 46 є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки на час його прийняття у виконавчих органів відповідних рад були відсутні повноваження щодо визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва.
Суд першої інстанції щодо позовних вимог, пред`явлених до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області та до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області зауважив, що відповідачами не доведено, а судом не встановлено обставин пред`явлення відповідних позовних вимог поза межами позовної давності.
Також суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів справи не вбачається, а відповідачами не доведена можливість усунення перешкод позивачеві у іншій спосіб, відмінний від обраного позивачем у позовній заяві. Судом враховано, що відповідно до висновку експерта від 31 липня 2018 року № 7/7-18, складеного судовим експертом Шлапак С. Л., із технічної точки зору привести гараж під літерою «Е» та прибудову до гаража під літерою «е1» у відповідність до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва можливо шляхом проведення їх демонтажу і розміщення їх у відповідності до чинних нормативних вимог у галузі будівництва з урахуванням протипожежних відстаней між жилими будинками та господарськими будівлями (спорудами), що діють для суміжних земельних ділянок.
Крім того, суд першої інстанції, беручи до уваги, що відомостей про введення гаража під літерою «Е», 1993 року побудови, до експлуатації, а тим більше документа, що підтверджував би право відповідача ОСОБА_1 на ці об`єкти, державний реєстратор не мала, а отже вона мала діяти виключно згідно з приписами пункту 14 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, а саме: прийняти рішення щодо зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яку прийнято реєстратором 05 квітня 2018 року о 16:34:38, з підстави подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством (пункт 1 частини першої статті 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у відповідній реакції).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, заявлених до відповідача ФОП ОСОБА_2 , суд першої інстанції зазначив, що згідно з планом зонування території міста Кременчука Полтавської області, який затверджено рішенням Кременчуцької міської ради від 30 вересня 2014 року зі змінами від 07 вересня 2017 року, ділянка на АДРЕСА_2 відноситься до зони розміщення котеджної (садибної) забудови, де не передбачено розміщення станції технічного обслуговування. Ця обставина підтверджується листом виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 18 грудня 2018 року. Крім того, у листі Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області від 15 січня 2018 року вказано, що розміщення виробничих потужностей на території житлової забудови без можливої зміни цільового призначення земельної ділянки та нежитлових будівель із порушеннями містобудівних обмежень суперечить вимогам містобудівного законодавства з планування і зонування території населених пунктів.
Цільове призначення присадибної ділянки (її частини) на АДРЕСА_2 не змінювалось у встановленому законом порядку на «землі автомобільного транспорту», передбаченого частиною першою статті 71 Земельного кодексу України (далі - ЗК України). Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області у листі від 20 грудня 2017 року підтвердив, що частина вказаної земельної ділянки використовується не за цільовим призначенням.
Додатковим рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 червня 2021 року стягнено з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, з департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області пропорційно розміру задоволених позовних вимог судові витрати в сумі 1 009,20 грн з кожного на користь ОСОБА_3 .
Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки судовим рішенням позов задоволений в повному обсязі, проте судом в резолютивній частині рішення не вирішено питання про стягнення судових витрат, отже до стягнення підлягає судовий збір та судові витрати за проведення експертизи пропорційно з кожного з відповідачів на користь позивача.
З рішенням суду першої інстанції не погодилися відповідачі ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , оскарживши його в апеляційному порядку.
В обгрунтування доводів апеляційних скарг відповідачі ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 посилалися на те, що виконавчий комітет Крюківської райради при винесенні рішення № 46 від 10.02.2005 р. діяв у межах своїх повноважень та відповідно до закону. Державний реєстратор здійснила реєстрацію речового права за відповідачем ОСОБА_1 також відповідно до чинного законодавства.
Позивач не надав належних і допустимих доказів щодо порушення його прав, свобод чи інтересів з боку відповідача ОСОБА_1 , а також щодо звернення до відповідного органу, який здійснює контроль за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності для видання приписів про усунення порушень вимог законодавства та невиконання їх відповідачем.
Крім цього, вказували, що ФОП ОСОБА_2 не є власником гаража по АДРЕСА_2 та не здійснює за цією адресою господарську діяльність.
Крім того, апелянти стверджували, що суд безпідставно задовольнив позов в частині заборони передавати в користування іншим особам земельну ділянку, яка належить на праві власності ОСОБА_1 , чим порушив його право розпоряджатися власністю.
Оскаржуване судове рішення вже переглядалося судами апеляційної та касаційної інстанцій.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 вересня 2021 року та додаткове рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 червня 2021 року скасовані та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про те, що рішення виконавчого комітету Крюківської районної ради міста Кременчука Полтавської області від 10 лютого 2005 року № 46 «Про визнання права власності на гараж за гр.  ОСОБА_1 на садибі по АДРЕСА_2 » прийняте з порушенням прав попереднього власника суміжного домоволодіння та порушує права позивача на належне користування нерухомим майном на АДРЕСА_1 , яке було набуте ним 10 січня 2014 року, не відповідають обставинам справи та є помилковими. 
Також апеляційний суд зауважив, що оскаржене рішення було прийняте виконавчим комітетом Крюківської районної ради міста Кременчука Полтавської області в межах повноважень, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Водночас, апеляційний суд врахував, що позивач ОСОБА_3 не звертався до адміністративного суду щодо визнання незаконним вказаного рішення через порушення процедури його прийняття.
Апеляційний суд, також врахувавши те, що право власності на гараж відповідачем ОСОБА_1 у домоволодінні на АДРЕСА_2 оформлено відповідно до чинного, на час прийняття оскарженого рішення, законодавства, отже підстав для визнання його об`єктом самочинного будівництва та, як наслідок, знесення в порядку передбаченому статтею 376 ЦК України немає.
Крім того, апеляційний суд виходив з того, що не підлягають задоволенню і похідні позовні вимоги про визнання незаконним і скасування рішення про державну реєстрацію права власності, скасування запису про право власності, визнання незаконними дій державного реєстратора прав на нерухоме майно.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, та відмовляючи в частині позовної вимоги ОСОБА_3 про заборону ФОП ОСОБА_2 провадити господарську діяльність із технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів, апеляційний суд виходив з того, що обмеження підприємницької діяльності встановлюються виключно законом і застосовуються органами державного контролю (нагляду) тільки в межах їх законних повноважень. Зважаючи на те, що суд не наділений повноваженнями здійснення контролю з метою виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема, належної якості продукції, робіт і послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища, апеляційний суд вважав, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 про заборону ФОП ОСОБА_2 провадити господарську діяльність із технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів. Також апеляційний суд вважав безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню позовну вимогу ОСОБА_3 щодо встановлення заборони ОСОБА_1 передавати у користування іншим особам земельну ділянку (її частину) для провадження господарської діяльності, оскільки це суперечить вимогам частин першої, другої статті 321 ЦК України, відповідно до яких право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Постановою Верховного Суду від 11 серпня 2022 року касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено частково.
Постанову Полтавського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, рішення про державну реєстрацію права власності, скасування запису про право власності, визнання майна об`єктами самочинного будівництва, усунення перешкод у користуванні об`єктами права власності шляхом знесення об`єктів самочинного будівництва скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Мотивувальну частину постанови Полтавського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконними дій державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області Поркіної Л. О. та заборону фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 провадити господарську діяльність із технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів змінити, виклавши їх в редакції цієї постанови, а в решті постанову Полтавського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року в цій частині залишено без змін.
Постанову Полтавського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року в частині вирішення позовних вимог про заборону ОСОБА_1 передавати у користування іншим особам земельну ділянку (її частину) для провадження господарської діяльності з технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів залишено без змін.
Враховуючи наведене вище, предметом апеляційного перегляду в рамках даного провадження є рішення Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 15 вересня 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, рішення про державну реєстрацію права власності, скасування запису про право власності, визнання майна об`єктами самочинного будівництва, усунення перешкод у користуванні об`єктами права власності шляхом знесення об`єктів самочинного будівництва. В іншій частині рішення суду першої інстанції згідно з Постановою Верховного Суду від 11 серпня 2022 року апеляційним судом не переглядається.
Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. На момент розгляду справи сторони та інші особи будучи завчасно та належним чином повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.
Колегія суддів зважаючи на відсутність докуметального підтвердження доводів зазначених відповідачем ОСОБА_1 у заяві про відкладення розгляду справи, причини неявки визнала не поважними та прийняла рішення слухати справу у його відсутність. При цьому колегією суддів взято до уваги строки розгляду справи та інтереси всіх сторін по справі. 

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Частиною 1 ст.367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно із п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради депутатів трудящих від 05 березня 1958 року № 93/1 ОСОБА_5 надано право індивідуальної забудови на земельній ділянці на АДРЕСА_1 , площею 510 кв. м. На підставі цього рішення виконавчого комітету 26 березня 1958 року, між відділом комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради депутатів трудящих, з однієї сторони, та ОСОБА_5 як забудовником, з іншої сторони, укладено договір № 40 на право будівництва індивідуального житлового будинку, який посвідчено 28 березня 1958 року нотаріусом Кременчуцької нотаріальної контори, за реєстром № 2922/1. Договір зареєстрований у Кременчуцькому міському житловому управлінні з реєстру власних забудовників обліку КЖУ 28 березня 1958 року, книга № 7 сторінка № 518.
Згідно з умовами цього договору відділ комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради депутатів трудящих надав ОСОБА_5 право безстрокового користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 , загальною площею 510 кв. м, згідно з планом земельної ділянки. Крім того, за цим договором забудовник взяв на себе зобов`язання, зокрема, побудувати на вказаній земельній ділянці житловий одноповерховий глинобитний будинок, сарай глинобитний критий, вбиральню, огородити садибу з боку вулиці (провулка) дерев`яним забором висотою 1,1 м.
План відводу земельної ділянки для індивідуальної забудови згідно з типовим проектом № 181-1 у АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_5 погоджений головним архітектором м. Кременчука та землеміром 22 березня 1958 року. Також у матеріалах справи наявний акт, датований березнем місяцем 1958 року, про проведення в натурі відводу земельної ділянки для індивідуальної житлової забудови на АДРЕСА_1 , площею 510 кв. м.
Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради депутатів трудящих від 15 квітня 1959 року за № 149/30 іншій особі надано право індивідуальної забудови на земельній ділянці на АДРЕСА_2 , площею 510 кв. м. План відводу земельної ділянки для індивідуальної забудови згідно з типовим проектом № 181-1-а у АДРЕСА_2 наявний у справі, його погоджено головним архітектором міста Кременчука та інженером-геодезистом 04 травня 1959 року. Згідно з експлікацією у плані відводу на земельній ділянці має бути розташований житловий будинок під літерою «А», сарай під літерою «Б» тип № 2, убиральня і сміттєвий ящик під літерою «В», огорожа дерев`яна типу № 30. Всі будівлі під вогнетривкою покрівлею. Також у матеріалах справи наявний акт, датований квітнем місяцем 1959 року, про проведення в натурі відводу земельної ділянки для індивідуальної житлової забудови на АДРЕСА_2 , площею 510 кв. м.
Відповідно до плану відводу земельної ділянки для індивідуальної забудови згідно з типовим проектом № 181-1-а на АДРЕСА_2 , відстань між житловим будинком під літерою «А» на ділянці на АДРЕСА_2 та будівлею на сусідній садибі АДРЕСА_1 має складати 8,0 м.
Згідно з рішенням виконавчого комітету від 15 квітня 1959 року № 149/30 між відділом комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради депутатів трудящих, з однієї сторони, та ОСОБА_6 як забудовником, з іншої сторони укладено договір від 07 травня 1959 року № 63 про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, який посвідчено в нотаріальному порядку 13 травня 1959 року за реєстровим № 2988. За умовами цього договору забудовник зобов`язався побудувати на вказаній земельній ділянці АДРЕСА_2 житловий одноповерховий глинобитний будинок житловою площею 21,7 кв. м на відстані 3,0 м від червоної лінії; сарай глинобитний критий; вбиральню; огородити садибу з боку вулиці (провулка) дерев`яним забором висотою 1,1 м.
Відповідно до акта приймання індивідуального домоволодіння, який згідно з відомостями відповідного грифу на ньому затверджено рішенням від 06 травня 1982 року № 251 виконавчого комітету райради народних депутатів Крюківського району м. Кременчука, Крюківська районна комісія м. Кременчука прийняла домоволодіння на АДРЕСА_1 . Згідно з відомостями цього акта будівництво закінчено у 1963 році.
Згідно з договором купівлі-продажу від 04 січня 1981 року, посвідченим державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори, в реєстрі № 2-8, відповідач ОСОБА_1 придбав незакінчений будівництвом 15 % готовності жилий будинок, розташований на землях держфонду в АДРЕСА_2 . Як зазначено в договорі, незакінчений будівництвом жилий будинок належить продавцю на підставі договору № 63 на право будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого в нотаріальному порядку 13 травня 1959 року за реєстровим № 2988. За умовами договору купівлі-продажу всі права і обов`язки із закінчення будівництва переходять до набувача ОСОБА_1 .
Умовами пункту 3 договору № 63 на право будівництва індивідуального житлового будинку на АДРЕСА_2 передбачено, що будівництво зведених на земельній ділянці будівель і споруд повинно бути проведено в суворій відповідності з проектом будівництва, який затверджено управлінням головного архітектора міста Кременчука. Крім того, вказаний договір № 63 містить умову про те, що забудовник зобов`язаний при зведенні будівель виконувати всі чинні будівельні, протипожежні, санітарні правила і за порушення таких несе встановлену законом відповідальність.
Відповідно до акта приймання індивідуального домоволодіння, який згідно з відомостями відповідного грифу на ньому затверджено рішенням від 25 серпня 1988 року № 283/3 виконавчого комітету ради народних депутатів Крюківського району м. Кременчука, підтверджується, що Крюківська районна комісія м. Кременчука прийняла пред`явлене ОСОБА_1 домоволодіння на АДРЕСА_2 . У пункті 4 цього акта вказано, «надворные постройки состоят из летней кухни, сарая, гаража, уборной, летнего душа».
У період із 1993 року до 2000 року включно, відповідач ОСОБА_1 на АДРЕСА_2 здійснив будівництво ще одного гаража (зі сторони суміжного домоволодіння АДРЕСА_1 ), який і в технічному паспорті Кременчуцького міського бюро технічної інвентаризації станом на 28 грудня 2004 року, і в технічному паспорті Кременчуцького відділення Полтавської ТПП станом на 01 березня 2018 року позначено літерою «Е». У технічному паспорті Кременчуцького відділення Полтавської ТПП станом на 01 березня 2018 року вказано, що гараж під літерою «Е» - 1993 року побудови. У заяві від 14 січня 2005 року на ім`я голови Крюківської районної ради вказано, що гараж побудовано в 2000 році. У відзиві на позов відповідач ОСОБА_1 вказав, що будівля гаража на АДРЕСА_2 була зведена у 2000 році.
Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 14 січня 2005 року на ім`я голови Крюківської районної ради міста Кременчука Полтавської області спірний гараж побудований без дозволу органу місцевого самоврядування. В технічному паспорті Кременчуцького МБТІ станом на 28 грудня 2004 року міститься відбиток штампу про те, що гараж під літерою «Е» збудовано самовільно. Дата вказаного запису в технічному паспорті - 28 грудня 2004 року.
Постановою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю м. Кременчука від 21 січня 2005 року № 2 у справі про адміністративне правопорушення у сфері містобудування вирішено питання про накладення штрафу за самовільне без оформлення дозволу на виконання будівельних робіт будівництво гаража на території садиби на АДРЕСА_2 . Вказано про порушення пункту 1.9 ДБН 79-92.
Відповідно до висновку Кременчуцької міської санітарно-епідеміологічної станції від 27 січня 2005 року № 479/03-01 та експертним висновком 13-ї самостійної державної пожежної частини міста Кременчука від 26 січня 2005 року № 76 також підтверджується, що гараж під літерою «Е» у приватному домоволодінні на АДРЕСА_2 побудовано самовільно.
Рішенням виконавчого комітету Крюківської районної ради міста Кременчука Полтавської області від 10 лютого 2005 року № 46 «Про визнання права власності на гараж за гр. ОСОБА_1 на садибі по АДРЕСА_2 » вирішено вважати гр. ОСОБА_1 власником гаража під літерою «Е» розміром 8,6 м х 4,05 м на території садиби на АДРЕСА_2 . Відповідно до змісту цього рішення, виконавчий орган місцевого самоврядування керувався положеннями статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», та врахував погодження контролюючих органів.
Відповідно до державного акта про право власності на земельну ділянку від 08 грудня 2005 року серії ПЛ № 202647 ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 5310436500:09:003:0123, площею 490 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 . Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Підставою для видачі цього державного акта слугувало рішення 22 сесії 4 скликання Крюківської районної ради від 11 серпня 2005 року.
В подальшому відповідачем ОСОБА_1 на території садиби на АДРЕСА_2 зведено прибудову до гаража, яка в технічному паспорті Кременчуцького відділення Полтавської ТПП станом на 01 березня 2018 року позначена літерою «е1». Згідно з відомостями цього технічного паспорту прибудова під літерою «е1» до гаража під літерою «Е» - 2007 року побудови.
ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , забудовник земельної ділянки на АДРЕСА_1 , помер. Після його смерті належний йому житловий будинок із господарськими будівлями успадковано згідно зі свідоцтвами про право на спадщину за законом, які видано 07 серпня 2009 року Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованими у реєстрі за №5-1037, № 5-1041.
Позивачем ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу від 10 січня 2014 року частки в праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями, один з яких посвідчено приватним нотаріусом Медяник О. В. та зареєстровано в реєстрі № 112, посвідчено приватним нотаріусом Веселовським А. Г. та зареєстрований у реєстрі під № 54, набуто право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 . У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності за позивачем ОСОБА_3 зареєстровано 10 січня 2014 року, записи про право власності № 4199078, виконавець Медяник О. В., а також № 4200391, виконавець Веселовський А. Г., що підтверджується витягами із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10 січня 2014 року № 15935610 та № 15940908 відповідно.
Земельна ділянка на АДРЕСА_1 на праві власності також належить позивачу ОСОБА_3 . Вона має кадастровий номер 5310436500:09:003:1068, площу 514 кв. м, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), код 02.01.
Із 21 січня 2014 року місце проживання позивача ОСОБА_3 зареєстровано в будинку на АДРЕСА_1 . Разом із ним у цьому будинку зареєстровані та фактично проживають члени його сім`ї: дружина ОСОБА_4 ,, дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
14 лютого 2014 року здійснено державну реєстрацію ОСОБА_2 фізичної особи-підприємця, запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про проведення державної реєстрації від 14 лютого 2014 року № 2 585 000 0000 022254, що підтверджується випискою та витягом із вказаного реєстру. Податковою адресою зазначеної фізичної особи-підприємця, за якою вона перебуває на обліку як платник податків у контролюючому органі, вказано: АДРЕСА_3 .
До Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців включено відомості про такий вид господарської діяльності ФОП ОСОБА_2 - технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, згідно з КВЕД код виду діяльності 45.20.
У реєстрі платників єдиного податку адреса місця фактичного провадження господарської діяльності відповідачем ФОП ОСОБА_2 вказана АДРЕСА_2 . Така обставина підтверджується витягом за № 1716033402736 із реєстру платників єдиного податку.
Здійснення відповідачем ФОП ОСОБА_2 виробничої господарської діяльності на АДРЕСА_2 , підтверджується як змістом його відзиву на позов, так і письмовими доказами, зокрема: листами Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції від 24 червня 2016 року, а також Головного управління Державної фіскальної служби від 02 листопада 2017 року, листом Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Полтавській області від 03 листопада 2017 року, листами виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 15 листопада 2017 року, від 20 грудня 2017 року, від 18 грудня 2018 року.
Відповідно до листа виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 15 листопада 2017 року, за результатом комісійного обстеження 08 листопада 2017 року встановлено, що в гаражі знаходилось два легкових автомобілі, працювало три працівники.
Згідно з листом Головного управління Державної податкової служби України у Полтавській області від 11 січня 2020 року № 54/5/16-31-33-04-08 «Про розгляд заяви» також підтверджується здійснення ФОП  ОСОБА_2 виробничої господарської діяльності з технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів на АДРЕСА_2 . Суд першої інстанції встановив, що у цьому листі йдеться про обставини, які мали місце під час розгляду цієї справи судом.
Відповідно до висновку експерта Полтавського відділення Харківського НДІСЕ № 1825, складеного 28 лютого 2020 року за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи у цій справі, натурним обстеженням встановлено те, що прибудова під літерою «е1» до гаража обладнана оглядовою ямою з підйомним механізмом для обслуговування автомобілів. Також вказано, що приміщення прибудови під літерою «е1» та гараж під літерою «Е» використовуються за одним спільним функціональним призначенням - для зберігання, технічного обслуговування і поточного ремонту транспортних засобів.
У квітні місяці 2018 року державним реєстратором Поркіною Л. О. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис за № 25676865 про право власності відповідача ОСОБА_1 на об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, земельна ділянка місця розташування вказана як ділянка, що має кадастровий номер 5310436500:09:003:0123, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1528715853104. Підставою внесення запису про право власності до реєстру було рішення державного реєстратора Поркіної Л. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу) з індексним номером 40583569 від 11 квітня 2018 року.
У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно об`єкт нерухомого майна на АДРЕСА_2 , на який за відповідачем ОСОБА_1 зареєстровано право власності, де вказано: житловий будинок загальною площею 71,2  кв. м, житловою площею 40,3 кв. м, під літерою «А», господарські будівлі та споруди, а саме: відкрита веранда під літерою «а», ганок під літерою «аг», гараж під літерою «Б», господарсько-побутовий блок під літерою «В», прибудова під літерою «в», погріб під літерою «вп», сарай-вбиральня під літерою «Г,г», літній душ під літерою «Д», гараж під літерою «Е», прибудова до гаража під літерою «е1», яма вигрібна під літерою «І», колодязь під літерою «К», огорожа № 1, бруківка № 3.
У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у графі «Підстава виникнення права власності» (в контексті об`єкту на АДРЕСА_2 ) вказано: договір купівлі-продажу серія та номер 2-8, виданий 04 січня 1981 року, видавник - Перша кременчуцька державна нотаріальна контора, технічний паспорт, виданий 01 березня 2018 року, видавник - Кременчуцьке відділення Полтавської ТПП, акт приймання індивідуального домоволодіння АДРЕСА_4 , виданий 25 серпня 1988 року, видавник - Крюківська районна рада, декларація про готовність об`єкта до експлуатації ПТ 141180881325, виданий 29 березня 2018 року, видавник - Управління ДАБК Кременчуцької міської ради Полтавської області, документ отримано з ЄРД.
Рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 23 грудня 2015 року «Про затвердження структури та граничної чисельності виконавчих органів Кременчуцької міської ради VII скликання» припинено шляхом ліквідації Автозаводську і Крюківську районні у м. Кременчуці ради як юридичні особи, а також їх виконавчі органи. Державним реєстратором 13 січня 2017 року внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис № 15851110014002677 про державну реєстрацію припинення виконавчого комітету Крюківської районної ради міста Кременчука як юридичної особи.
Також судом першої інстанції встановлено, що зведені відповідачем ОСОБА_1 гараж під літерою «Е» та прибудова до гаража під літерою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » розміщені на межі земельної ділянки на АДРЕСА_2 та суміжної земельної ділянки на АДРЕСА_1 . На кадастровому плані земельної ділянки на АДРЕСА_2 , додаток до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 29 травня 2018 року № НВ-0001618112018, розміщення на межі капітальної будівлі гаража під літерою «Е» позначено від крапки 4 до крапки 6 по межі від «В» до «Г», відстань 8,61 м. Натомість на кадастровому плані земельної ділянки на АДРЕСА_1 , додаток до витягу від 15 травня 2018 року № НВ-5307365242018 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, розміщення на межі капітальної будівлі гаража під літерою «Е» в домоволодінні відповідача на АДРЕСА_2 , земельна ділянка кадастровий номер 5310436500:09:003:0123, позначено від крапки 6 до крапки 7 по межі від «Б» до «В», відстань 8,59 м. Розміщення прибудови до гаража під літерою «е1» позначено від крапки 7 до крапки 8 по межі від «Б» до «В», відстань 6,37 м. Ця обставина підтверджується висновком судового експерта Шлапак С. Л. № 7/7-18, складеного 31 липня 2018 року, листом виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 15 листопада 2017 року та схематичним планом земельної ділянки житлового будинку АДРЕСА_2 , який є складовою частиною відповідного технічного паспорту.
Згідно з висновком експерта судового експерта Шлапак С. Л. № 7/7-18, складеного 31 липня 2018 року, розміщення гаража під літерою «Е», прибудови під літерою «е1» до гаража в домоволодінні на АДРЕСА_2 , власником яких є   ОСОБА_1 , на межі із земельною ділянкою з кадастровим номером 5310436500:09:003:1068, що знаходиться на АДРЕСА_1 , не відповідає вимогам пункту 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», згідно з яким для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м.
Також відстань від стіни належного позивачеві житлового будинку до стіни належного відповідачу ОСОБА_1 гаража під літерою «Е» складає лише 2,82 м при нормі 8,0 м, а відстань від стіни належного позивачеві на праві власності житлового будинку до стіни належної ОСОБА_1 прибудови під літерою «е1» фактично становить лише 3,0 м при нормі 10,0 м. Вказане не відповідає протипожежним вимогам пункту 2.10, додаток 1 ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України», пункту 3.25а* додаток 3.1 (обов`язковий) «Протипожежні вимоги», ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».
За складом конструктивних елементів гараж під літерою «Е», АДРЕСА_2 , власник ОСОБА_1 , відноситься до ІІ-го ступеню вогнетривкості, прибудова до гаража під літерою «е1», АДРЕСА_2 , власник той самий, відноситься до ІІІ-а ступеню вогнетривкості, а будинок під літерами «А, а, а1, аг», АДРЕСА_1 , відноситься до ІІІ-го ступеню вогнетривкості.
За змістом цього ж висновку експерта від 31 липня 2018 року за № 7/7-18, прибудова до гаража під літерою «е1» складається з таких конструктивних елементів, як зокрема: стіни та покрівля - з металевого профнастилу; підлога - бетонна; інженерне забезпечення - електропостачання від зовнішніх мереж. Ця прибудова облаштована також опаленням із відводом продуктів згоряння через димову трубу, що було встановлено оглядом експерта та відображено у фототаблиці № 2 - додаток № 1 до висновку експерта від 31 липня 2018 року. З середини прибудови стіни та стелі оздоблені листами фанеру.
Гараж під літерою «Е» складається з таких конструктивних елементів: фундамент - бетонний, стіни - цегляні, підлога - бетонна; інженерне забезпечення - електропостачання від зовнішніх мереж.
Гараж також облаштований опаленням із відводом продуктів згоряння через димову трубу (фототаблиця № 1) додаток за № 1 до висновку експерта від 31 липня 2018 року.
Відповідно до висновку експерта Полтавського відділення Харківського НДІСЕ № 1825, складений 28 лютого 2020 року за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи у цій справі: позначені літерою «Е» та літерою «е1» в технічному паспорті на будинок АДРЕСА_2 , виготовленому станом на 01 березня 2018 року, гараж та прибудова до нього являються єдиним цілим майном; функціональне призначення позначених літерою «Е» та літерою «е1» в технічному паспорті на будинок АДРЕСА_2 , виготовленому станом на 01 березня 2018 року, гаража та прибудови до нього вказано: для зберігання, технічного обслуговування і поточного ремонту транспортних засобі. Також вказано, що у прив`язці до позначених літерою «Е» та літерою «е1» в технічному паспорті на вказаний будинок, виготовленому станом на 01 березня 2018 року, фактично виконано реконструкцію гаража та прибудови до нього; спірні об`єкти нерухомості не відповідають вимогам нормативних актів у галузі будівництва об`єктів сфери надання послуг з ремонту та технічного обслуговування автотранспортних засобів.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування суд першої інстанції виходив з того, що в оскаржуваному рішенні №46 від 10.02.2005 року як на правову підставу його прийтяття наведено посилання на ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Однак, за змістом підпункту 1 п. б) ч. 1 ст. 31 закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в редакції за станом на 10.02.2005 року до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі будівництва належало прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у порядку, який встановлено законодавством.При цьому виконавчі органи міських рад за змістом ст. 31 закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не мали повноважень визнавати право власності за особою на об`єкт самочинного будівництва. При цьому в контексті спірних правовідносин прийняття такого рішення суперечить також приписам ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України в редакції за станом на 10.02.2005 року, згідно з якою особа, що здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Лише суд за змістом ст. 376 Цивільного кодексу України міг ухвалити рішення про визнання за особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно з підстав, які передбачено даною нормою. До їх переліку належить, зокрема, відсутність порушення прав інших осіб внаслідок самочинного будівництва. Самочинно збудований відповідачем ОСОБА_1 гараж літ. «Е» цій умові не відповідав.
З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Згідно із ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до абзацу 10 статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчі органи рад - це органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.
Підпунктом 5 пункту «б» статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, зокрема, належать повноваження зі здійснення обліку відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням.
До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, у тому числі, і прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у порядку, встановленому законодавством; здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу підпункт 1, 3 пункт «б» статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення).
Таким чином, враховуючи наведене вище, до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі будівництва належало прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у порядку, який встановлено законодавством. При цьому, виконавчі органи міських рад за змістом ст. 31 закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не мали повноважень визнавати право власності за особою на об`єкт самочинного будівництва, а тому враховуючи те, що оскаржуване рішення №46 від 10.02.2005 року є фактично правовстановлюючим документом, воно підлягає скасуванню, адже таке права позивача пов`язане із захистом його цивільних прав щодо власності і підлягає захисту у цивільно-правовому порядку.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання майна об`єктами самочинного будівництва та усунення перешкод у користуванні об`єктами права власності шляхом знесення об`єктів самочинного будівництва, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, скасування запису про право власності суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України в редакції за станом на 10.02.2005 року, особа, що здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Лише суд за змістом ст. 376 Цивільного кодексу України міг ухвалити рішення про визнання за особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно з підстав, які передбачено даною нормою. До їх переліку належить, зокрема, відсутність порушення прав інших осіб внаслідок самочинного будівництва. При цьому суд першої інстанції дійшов висновку, що самочинно збудований відповідачем ОСОБА_1 гараж літ. «Е» цій умові не відповідав.
З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) дійшла висновку, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавства виокремлює усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання негаторного позову.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Частиною третьою статті 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що надання будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження відповідної заяви та пакета документів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Порядок видачі та форма будівельного паспорта визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Відповідно до частин першої, четвертої та сьомої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Юридичними фактами, які становлять правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.
При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.
Під істотним порушенням будівельних норм і правил, з огляду на положення законів України «Про основи містобудування», «;Про архітектурну діяльність», «;Про регулювання містобудівної діяльності», постанови Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт», необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 року у справі №725/5630/15-ц щодо застосування норм матеріального права у даних правовідносинах дійшла висновку про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.
Законність знесення самочинного будівництва має бути оцінено на предмет пропорційності такого втручання.
Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-84, 228, 229, 235, 243, 368, 369 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову.
Згідно з ДБН В.1.2.-12-2008 «Будівництво в умовах ущільненої забудови. Вимоги безпеки» якими встановлюються вимоги безпеки під час нового будівництва, реконструкції і технічного переоснащення об`єктів в умовах ущільненої забудови і охоплюють безпеку прилеглої забудови і території, безпеки об`єкта, що будується, безпечність виробничого процесу з виконання будівельно-монтажних робіт: наявність умов ущільненої забудови при будівництві об`єкта визначається в передбаченому «Акті вибору майданчика» (або «Акті обстеження майданчика» у випадку реконструкції об`єкта на існуючому майданчику); характер і зона взаємного впливу об`єкта, що будується та існуючих прилеглих об`єктів визначається в проектно-кошторисній документації об`єкта з врахуванням результатів інженерних вишукувань, матеріалів обстеження існуючих об`єктів та передбачених у ПОБ рішень щодо методів будівництва, а фактичний вплив відстежується засобами моніторингу.
Додаток - Б пункту 2.1 Умови ущільненої забудови передбачає умови будівництва на забудованій території міста (селища) або діючого підприємства, за яких має місце принаймні один із таких чинників: зведення об`єкта будівництва в притул до існуючих будівель, споруд, інженерних комунікацій; ризик негативного техногенного впливу будівництва на прилеглу забудову або об`єкти благоустрою, внаслідок якого там може виникнути загроза життю або здоров`ю людей чи заподіяння матеріальних втрат; ризик негативного впливу об`єкта будівництва або робіт з його зведення на основи, фундаменти та несучі конструкції прилеглих об`єктів або на інженерні комунікації через створення додаткових напружень в активній зоні їх основ, порушення структури ґрунтів основ, зміну установчих гідро-геодезичних умов на прилеглій території та під будівлями.
Так, із матеріалів справи вбачається, що позивач довів належними та допустимим доказами існування для нього перешкод у здійсненні ним права володіння, розпорядження та користування належним йому домоволодінням, і суд першої інстанції вірно встановив, що згідно з висновком експерта від 31.07.2018 року за № 7/7-18 відстань від стіни належного позивачу житлового будинку до стіни належного відповідачу   ОСОБА_1   гаражу літ. «Е» складає лише 2, 82 м при нормі 8, 0 м, а відстань від стіни належного позивачу на праві власності житлового будинку до стіни належної   ОСОБА_1  прибудови літ. «е1» фактично становить лише 3, 0 м при нормі 10 м. За вказаним вище висновком експерта це не відповідає протипожежним вимогамп. 2.10, додаток 1 ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України», п. 3.25а* додаток 3.1 (обов`язковий) «Протипожежні вимоги», ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».
А тому висновок суду першої інстанції щодо того, що оскільки порушення протипожежних вимог несе в собі потенційну загрозу життю, здоров`ю та майну позивача, і, водночас, усунення зазначеного порушення можливе лише за умови перенесення стіни самочинно збудованої господарської будівлі на визначену нормами відстань, 8 метрів, неможливе шляхом перебудови, така будівля, відповідно до ст.391 ЦК України, підлягає знесенню, є законним та обгрунтованим.

Крім того, колегія вважає за необхідне зазначити, що факт самочинності будівництва за заявленими вимогами у цій справі є складовою фактичних обставин справи, встановлених судом першої інстанції на підставі наявних у справі доказів. При цьому побудова об`єкта нерухомості з істотним порушенням будівельних норм та правил є самостійною ознакою самочинного будівництва, а виникнення на нього права власності не позбавляє права зацікавленої особи, права якої порушено, на знесення такого будівництва та обов`язку особи, яка здійснила таке будівництво, щодо його знесення при порушені прав інших осіб та при неможливості його перебудови.
Відповідно до пунктів 4.1.16 Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій від 19 жовтня 2004 року №126, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 04 листопада 2004 року за № 1410/10009 (які діяли на час виникнення спірних правовідносин), тимчасові споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, крім тих, що розміщуються на території ринків, відповідно до затвердженого плану-схеми повинні розміщуватися на відстані не менше 10 м від інших будівель та споруд, крім випадків, коли згідно з будівельними нормами потрібна більша протипожежна відстань або коли їх можна встановлювати біля зовнішніх стін без отворів, які відповідають вимогам будівельних норм до протипожежних стін.
За змістом висновку експерта від 31 липня 2018 року за № 7/7-18, прибудова до гаража під літерою «е1» складається з таких конструктивних елементів, як зокрема: стіни та покрівля - з металевого профнастилу; підлога - бетонна; інженерне забезпечення - електропостачання від зовнішніх мереж. Ця прибудова облаштована опаленням із відводом продуктів згоряння через димову трубу, що було встановлено оглядом експерта та відображено у фототаблиці № 2 - додаток № 1 до висновку експерта від 31 липня 2018 року. З середини прибудови стіни та стелі оздоблені листами фанеру.

Враховуючи наведене, а також вимоги п. 2.10, додаток 1 ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України», п. 3.25а* додаток 3.1 (обов`язковий) «Протипожежні вимоги», ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та положення ст.376 ЦК України, слід констатувати, що зазначена прибудова до гаража не відповідає вказаним вище Правилам пожежної безпеки в Україні та ДБН, за висновком експерта від 31.07.2018 року за № 7/7-18 не може бути перебудована, а тому підлягає знесенню. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 31.10.2018 року у справі №725/5630/15-ц.
Крім того, враховуючи те, що оскаржуване рішення №46 від 10.02.2005 року «Про визнання права власності на гараж за гр. ОСОБА_1 на садибі по АДРЕСА_2 » підлягає скасуванню, разом із цим має бути скасовано і рішення державного реєстратора, і запис про право власності.
Разом із тим, відповідно до абзацу третього ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Таким чином, зважаючи те на те, що рішенням суду першої інстанції законно і обгрунтовано визнано незаконним і скасувано рішення за № 46 від 10.02.2005 року виконавчого комітету Крюківської районної ради міста Кременчука Полтавської області, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Крім того, слід зазначити, що відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Таким чином, вирішуючи даний спір в частині, що стала предметом перегляду судом апеляційної інстанції, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 вересня 2021 року – залишити без задоволення.
Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 вересня 2021 року року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, рішення про державну реєстрацію права власності, скасування запису про право власності, визнання майна об`єктами самочинного будівництва, усунення перешкод у користуванні об`єктами права власності шляхом знесення об`єктів самочинного будівництвав - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 18 листопада 2022 року.

Головуючий суддя : ____________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ С.А. Гальонкін ______________ О.Ю. Кузнєцова