Постанова
Іменем України
19 вересня 2022 року
м. Київ
 
справа № 201/11896/18
провадження № 61-5322св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Комунальний заклад «Дніпровська міська поліклініка № 1» Дніпровської міської ради,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального закладу «Дніпровська міська поліклініка № 1» Дніпровської міської ради (далі - КЗ «Дніпровська міська поліклініка № 1») про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.
Позовну заяву мотивовано тим, що 10 грудня 2017 року її було госпіталізовано до Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпровської обласної ради (далі - КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня») проти її волі та без її згоди, за направленням лікаря-психіатра Комунального закладу «Обласний центр екстреної медичної допомоги та Медицини катастроф» Дніпровської обласної ради (далі - КЗ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та Медицини катастроф»). У цьому закладі вона знаходилась до 13 грудня 2017 року. 
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2017 року у задоволенні заяви КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» про її примусову госпіталізацію відмовлено за безпідставністю.
З листа КЗ «Дніпропетровська міська поліклініка № 1» від 26 березня 2018 року № 11/148 їй стало відомо, що 16 березня 2017 року її було взято на облік нібито після огляду лікарем-психіатром КЗ «Дніпропетровська міська поліклініка № 1» на дому за письмовим зверненням Амур-Нижньодніпровського відділу поліції Національної поліції України від 16 лютого 2017 року № 45.1/3277 у зв`язку з письмовими погрозами підірвати свій будинок. 
Також з листа Департаменту охорони здоров`я від 31 січня 2018 року № В-247 їй стало відомо, що огляд лікарем-психіатром стану її здоров`я відбувся нібито за адресою її проживання 22 січня 2018 року. 
ОСОБА_1 вважає постановку її на психіатричний облік неправомірною, оскільки свою згоду на це вона не надавала, а її огляд на дому лікарем-психіатром 16 березня 2017 року, 22 січня 2018 року та в інші дні жодного разу не проводився. КЗ «Дніпропетровська міська поліклініка № 1» діяв всупереч вимогам статті 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» та Інструкції з організації диспансерного та консультативного нагляду осіб, які страждають на психічні розлади, при наданні амбулаторної психіатричної допомоги, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 22 січня 2007 року № 20 (далі - Інструкція). 
Своїми неправомірними діями КЗ «Дніпропетровська міська поліклініка № 1» заподіяв їй моральну шкоду. 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила визнати дії 
КЗ «Дніпропетровська міська поліклініка № 1» щодо постановки її на психіатричний облік неправомірними, зобов`язати КЗ «Дніпропетровська міська поліклініка № 1» видалити з медичної документації, реєстрів і баз даних запис про постановку її на цей облік та стягнути з КЗ «Дніпропетровська міська поліклініка № 1» моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.
 
Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень
 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 липня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Судові рішення мотивовано тим, що надання позивачу медичної психіатричної допомоги здійснювалось на підставах та у порядку, передбачених чинним законодавством України, зокрема, психіатричний огляд було здійснено відповідно до вимог статті 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» та консультативний нагляд за ОСОБА_1 встановлено згідно з пунктом 5 Інструкції. Також, позивач оскаржує постановку її на психіатричний облік, а не сам порядок цього, постановка ж на облік була здійснена відповідно до вимог чинного законодавства України, тому і відсутні підстави для стягнення моральної шкоди.
 
Постановою Верховного Суду від 10 березня 2021 року касаційну скаргу 
ОСОБА_1 задоволено. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 липня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанову суду касаційної інстанції мотивовано тим, що відповідно до частини сьомої статті 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» проведенню психіатричного огляду позивача повинно було передувати направлення лікарем-психіатром до суду за місцем проживання 
ОСОБА_1 заяви про проведення психіатричного огляду особи в примусовому порядку, із обґрунтуванням необхідності проведення такого огляду, і лише за наявності рішення суду про задоволення такої заяви психіатричний огляд ОСОБА_1 міг бути проведений лікарем-психіатром у примусового порядку.Натомість, позивача було госпіталізовано 10 грудня 2017 року до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» за направленням лікаря-психіатра, де вона знаходилась до 13 грудня 
2017 року. 
Крім того, рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська 
від 13 грудня 2017 року у справі № 206/6600/17 відмовлено у задоволенні заяви КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги. 
Таким чином, Верховний Суд вважав, що висновок суду апеляційної інстанції про те, що дії КЗ «Дніпропетровська міська поліклініка № 1» щодо здійснення психіатричного огляду ОСОБА_1 та, як його наслідок, постановка ОСОБА_1 на психіатричний облік були правомірними, є необґрунтованим та передчасним. З огляду на ці обставини, суд касаційної інстанції зазначив про помилковість висновку суду апеляційної інстанції щодо безпідставності вимог про відшкодування моральної шкоди.
Крім того, колегією суддів зазначено, що суд апеляційної інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання видалити з медичної документації, реєстрів і баз даних запис про постановку її на психіатричний облік, не врахував, що ці позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки не є належним способом захисту.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2019 року скасовано та ухвалено нове, яким позов  ОСОБА_1 задоволено частково. 
Визнано неправомірними дії КЗ «Дніпровська міська поліклініка № 1» Дніпровської міської ради щодо постановки ОСОБА_1 на психіатричний огляд, який відбувся 16 березня 2017 року. 
Стягнуто з КЗ «Дніпровська міська поліклініка № 1» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. 
В задоволенні решти позову відмовлено.
 
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги в частині визнання неправомірними дій КЗ «Дніпровська міська поліклініка 
№ 1» Дніпровської міської ради щодо постановки ОСОБА_1 на психіатричний огляд, яке відбулось 16 березня 2017 року, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки відповідачем порушено вимоги частини сьомої статті 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» щодо направлення лікарем-психіатром до суду за місцем проживання 
ОСОБА_1 заяви про проведення психіатричного огляду особи в примусовому порядку, із обґрунтуванням необхідності проведення такого огляду. Суд апеляційної інстанції вважав, що такими неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, розмір якої, з урахуванням принципу розумності та справедливості, оцінюється у 5 000 грн.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
До Верховного Суду 13 червня 2022 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції після закінчення строку на касаційне оскарження, у якій просить її скасувати в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн та ухвалити нове, яким стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції, при визначенні розміру моральної шкоди, не врахував обсяг та тривалість моральних страждань, які зазнала позивач у зв`язку із неправомірними діями відповідача, а тому дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову в цій частині.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2022 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
16 березня 2017 року лікарем-психіатром КЗ «Дніпропетровська міська поліклініка № 1» на дому проведено психіатричний огляд ОСОБА_1 та поставлено діагноз «хронічний маячний розлад» і прийнято рішення про встановлення консультативного нагляду над нею. Психіатричний огляд ОСОБА_1 проведено на підставі абзацу 1 частини третьої статті 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» та на підставі письмового звернення Амур-Нижньодніпровського відділу поліції Національної поліції України від 16 лютого 2017 року № 45.1/3277, відповідно до якого просили провести психіатричний огляд ОСОБА_1 на предмет встановлення психічного розладу в поведінці останньої, оскільки 
ОСОБА_1 у своїй письмовій заяві до Амур-Нижньодніпровського відділу поліції Національної поліції України від 04 лютого 2017 року № 3032 погрожувала підірвати свій будинок.
 
10 грудня 2017 року ОСОБА_1 було госпіталізовано до Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» за направленням лікаря-психіатра Комунального закладу «Обласний центр екстреної медичної допомоги та Медицини катастроф» Дніпровської обласної ради, де вона знаходилась до 13 грудня 2017 року. 
 
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2017 року у справі № 206/6600/17 відмовлено у задоволенні заяви КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги. Рішення набрало законної сили.
Із листа КЗ «Дніпропетровська міська поліклініка № 1» від 26 березня 2018 року № 11/148 ОСОБА_1 стало відомо, що 16 березня 2017 року її було взято на облік після огляду лікарем-психіатром КЗ «Дніпропетровська міська поліклініка № 1» на дому за письмовим зверненням Амур-Нижньодніпровського відділу поліції Національної поліції України від 16 лютого 2017 року № 45.1/3277. 
 
З листа Департаменту охорони здоров`я від 31 січня 2018 року № В-247 ОСОБА_1 стало відомо, що огляд лікарем-психіатром стану її здоров`я відбувся за адресою її місця проживання 22 січня 2018 року. 
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Оскільки постанова суду апеляційної інстанції оскаржується лише в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то відповідно до статті 400 ЦПК України її законність в іншій частині колегією суддів не перевіряється. 
 
Згідно з приписами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок джерела підвищеної небезпеки.
 
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
 
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення у справі «Stankov v. Bulgaria» (Станков проти) від 12 липня 2007 року).
 
ЄСПЛ у справі «Thoma v. Luxembourg» (Тома проти Люксембургу)» від 29 березня 2001 року використав принцип, за яким сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.
 
При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Thoma v. Luxembourg» (Тома проти Люксембургу), «Caloc v. France» (Калок проти Франції) та «Niedbala v. Poland» (Недбала проти Польщі) ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
 
Установивши, що внаслідок неправомірних дій КЗ «Дніпровська міська поліклініка № 1» щодо здійснення психіатричного огляду ОСОБА_1 та постановки позивача на психіатричний облік, позивачу було заподіяно моральної шкоди, яка полягає у психологічних стражданнях, душевних хвилюваннях, необхідності докладання додаткових зусиль, пов'язаних із відновленням становища, суд апеляційної інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5 000 грн, при цьому врахувавши принципи законності, об`єктивності, розумності та справедливості.
 
Визначаючи розмір моральної шкоди (5 000 грн), суд апеляційної інстанції врахував тривалість перебування позивача на обліку у КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня», її госпіталізацію до комунального закладу строком на 3 дні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказаний розмір не менший, ніж достатній для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди.
 
При цьому колегія суддів враховує, що КЗ «Дніпровська міська поліклініка 
№ 1» є неприбутковою, бюджетною організацією, а тому стягнення з нього моральної шкоди у більшому розмірі, ніж достатньому для позивача, буде становити для відповідача надмірний тягар. 
 
Оскільки законодавством не встановлено чіткого розміру відшкодування моральної шкоди, то вимоги касаційної скарги в частині розміру відшкодування моральної шкоди зводяться до переоцінки судом доказів, що на підставі вимог статті 400 ЦПК України не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
 
Судом апеляційної інстанції враховано висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 10 березня 2021 року (частина пята статті 411 ЦПК України), щодо передчасності відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судами обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року в частині вирішення позовних вимог  ОСОБА_1 до комунального закладу «Дніпровська міська поліклініка № 1» Дніпровської міської ради про відшкодування моральної шкодизалишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
                                                                                                           
О. М. Осіян 
                                                                                                        
Н. Ю. Сакара