Номер провадження: 22-з/813/154/22 
Справа № 521/13521/21
Головуючий у першій інстанції 
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.09.2022 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановила:

У вересні 2021 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою, у якій просила: скасувати наказ АТ «Українська залізниця» за № 356/ОС від 03.08.2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника служби структурного підрозділу «Служба реформування та регіональної координації» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» у зв`язку із скороченням чисельності працівників; скасувати наказ регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» за № 583/ОС від 03.08.2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника служби структурного підрозділу «Служба реформування та регіональної координації» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» у зв`язку із скороченням штату; поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника служби структурного підрозділу «Служба реформування та регіональної координації» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» або на рівнозначній посаді; стягнути з регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково.
Скасовано наказ АТ «Українська залізниця» за № 356/ОС від 03 серпня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника служби структурного підрозділу «Служба реформування та регіональної координації» регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» у зв`язку із скороченням чисельності працівників.
Скасовано наказ регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» за № 583/ОС від 09 серпня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника служби структурного підрозділу «Служба реформування та регіональної координації» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» у зв`язку із скороченням штату.
Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника служби структурного підрозділу «Служба реформування та регіональної координації» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця».
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 серпня 2021 року до дати ухвалення рішення у сумі 91 684 гривні 29 копійок.
Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та виплати заробітної плати за один місяць у сумі 23 770 гривень 00 копійок.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.
Крім того, додатковим рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2021 року заяву представника ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу було задоволено частково.
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову (правничу) допомогу у розмірі 13 000 гривень 00 копійок.
Вказані судові рішення були оскаржені у апеляційному порядку АТ «Українська залізниця».
Постановою Одеського апеляційного суду від 28 червня 2022 року апеляційну скаргу представника АТ «Українська залізниця» було залишено без задоволення, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2021 року залишено без змін.
Постановою Одеського апеляційного суду від 28 червня 2022 року апеляційну скаргу представника АТ «Українська залізниця» було залишено без задоволення, додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2021 року – залишено без змін.
12 липня 2022 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Данилюк А.Б. до Одеського апеляційного суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат за надання правничої допомоги, у якій заявник просив стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрати з надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції у розмірі 20 000 гривень.
В клопотанні про зменшення витрат на професійну правничу допомогу АТ «Українська залізниця» заперечує проти суми витрат, визначених адвокатом Данилюком А.Б., вказуючи що сума не відповідає ціні позову, справа не є складною для адвоката, оскільки існує практика ВС по цій категорії справ, крім того адвокат пропустив строк для подання доказів на підтвердження відповідних витрат, встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, колегія суддів дійшла до висновку про часткове задоволення заяви представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі.
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частини третьої статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу, суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині третьої статті 141 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені статтею 137 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що: «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що: «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, суд відзначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
З матеріалів даної справи вбачається, що на підтвердження понесених апелянтом витрат на правничу допомогу, представник ОСОБА_1 - адвоката Данилюк А.Б., разом із заявою про ухвалення додаткового рішення, надав суду апеляційної інстанції Витяг з Договору №113/21 про надання правової допомоги від 16 серпня 2021 року, та Додаткову угоду до Договору №113/21 про надання правової допомоги від 22 лютого 2022 року.
Відповідно до Додаткової угоди до Договору №113/21 про надання правової допомоги від 22 лютого 2022 року, сума договору, яка становить гонорар адвоката, складає 20 000 гривень. Клієнт сплачує адвокату грошові кошти у розмірі 8 000 гривень не пізніше 11 квітня 2022 року, 7 000 гривень - не пізніше 30 квітня 2022 року залишок суми клієнт сплачує в день проголошення судом апеляційної інстанції судового рішення по справі.
Згідно трьох Актів про проведення розрахунку за Договором №113/21 про надання правової допомоги від 16 серпня 2021 року, ОСОБА_1 сплатила на користь адвоката Данилюк А.Б. суму гонорару у загальному розмірі 20 000 гривень.
У Додатку від 12 липня 2022 року до Акту приймання-передачі робіт (наданих послуг) за Договором №113/21 про надання правової допомоги від 16 серпня 2021 року зазначено, що адвокатом Данилюком А.Б., на виконання умов Договору про надання правової допомоги, за період з 11 грудня 2021 року по 12 липня 2022 року було виконано наступні роботи:
- виготовлення та направлення адвокатських запитів 24 грудня 2021 року - вартість послуги не вказана;
- аналіз апеляційної скарги АТ «Українська залізниця» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2021 року з 12 квітня по 16 квітня 2022 року - вартість послуги не вказана;
- аналіз апеляційної скарги АТ «Українська залізниця» на додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2021 року з 12 квітня по 13 квітня 2022 року - вартість послуги не вказана;
- виготовлення та надання відзивів на апеляційні скарги АТ «Українська залізниця» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2021 року та на додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2021 року з 16 квітня по 18 квітня 2022 року - вартість послуги визначена приблизно, у сумі 11 000 грн.;
- підготовка до участі адвоката у судових засіданнях (засідання не відбулись) 06-07 червня 2022 року та 27-28 червня 2022 року - вартість послуг визначена приблизно, у сумі 3 000 грн. за одне засідання;
- створення та подання заяви про стягнення судових витрат 12 липня 2022 року - вартість не зазначена.
При цьому, колегія суддів враховує, що цивільна справа надійшла до суду апеляційної інстанції 23 лютого 2022 оку, а тому включення до переліку наданих послуг виготовлення та направлення адвокатських запитів від 24 грудня 2021 року, тобто до надходження справи до Одеського апеляційного суду, не може бути включено у перелік понесених витрат на надання правової допомоги у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Крім того, матеріали справи не містять нових адвокатських запитів та відповідей на них крім тих, на які посилався представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу.
Також колегія суддів зазначає, що у Додатку від 12 липня 2022 року до Акту приймання-передачі робіт (наданих послуг) за Договором №113/21 про надання правової допомоги від 16 серпня 2021 року не зазначено детального розрахунку кожної з наданих адвокатом робіт, що позбавляє суд можливості надати правову оцінку співмірності та /або неспівмірності такого розрахунку.
Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги), позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.
Доводи АТ «Українська залізниця» про те, що адвокат Данилюк А.Б. пропустив строки визначені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, є неспроможними, оскільки про стягнення витрат на професійну правничу допомогу ним було заявлено у відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Одеського апеляційного суду 26.04.2022 року, тобто до ухвалення судового рішення.
За таких обставин, а також з урахуванням обґрунтованості та пропорційності розміру витрат до предмета спору, ціни позову, значення справи для сторін, колегія суддів доходить до висновку про необхідність часткового задоволення заяви представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, та стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу, понесені відповідачем, у розмірі 10 000 гривень.
Керуючись ст. ст. 133, 137, 270 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ЄДРПОУ 40075815) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000 гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

      Головуючий                                                              С.О. Погорєлова 
      
Судді                                                                А.П. Заїкін

                                                                       О.М. Таварткіладзе