ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

27 вересня 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/11717/21
Головуючий у першій інстанції – Супрун О. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/722/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Мамонової О.Є.,
суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,
із секретарем: Шкарупою Ю.В.

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради Александренко Людмила Валеріївна,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 лютого 2022 року (ухвалене о 16:31, повний текст рішення складено 22 лютого 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, -

                                       У С Т А Н О В И В

У жовтні 2021 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради Александренко Л.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 36798256 від 29.08.2017, про державну реєстрацію права спільної часткової власності за ОСОБА_2 , розмір частки 3/10, та за ОСОБА_3 , розмір частки 3/10, на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з належними до нього будівлями і спорудами з одночасним припиненням речових прав (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1336902174101, номер запису про право власності ОСОБА_2 22058413 та номер запису про право власності ОСОБА_3 22058475).
Позов обґрунтовувала тим, що 05.11.1994 вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 та разом із сім`єю (її донькою від першого шлюбу, донькою відповідача від першого шлюбу та спільною донькою) стали проживати у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . 21.05.1997 відповідачі отримали свідоцтво про право на спадщину за законом, успадкувавши в рівних долях 3/5 частини вказаного житлового будинку з надвірними будівлями після смерті ОСОБА_4 (першої дружини відповідача). 
У 2000 році сторони вирішили повністю знести вказаний житловий будинок та в період часу з 2000 по 2009 рік збудували на його місці новий двоповерховий житловий будинок загальною площею 76,6 кв.м, житловою площею 40,6 кв.м, разом з новими надвірними будівлями.
Зазначала, що з 2013 року вона стала проживати окремо, шлюб з відповідачем не розривала та в кінці 2019 року вирішила поділити спільно збудоване з відповідачем вищезазначене домоволодіння, проте з Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно дізналася, що право спільної часткової власності на житловий будинок 23.08.2017 зареєстровано за відповідачами ОСОБА_2 (розмір частки 3/10) та ОСОБА_3 (розмір частки 3/10). Відповідачі, використавши отримане ними 21.05.1997 свідоцтво про право на спадщину за законом, яке стосувалося їх права на частку у власності на знесений у 2000 році житловий будинок, а також технічний паспорт, який містив в собі неправдиву інформацію щодо року будівництва спірного житлового будинку та надвірних споруд, зареєстрували за собою право власності на 3/10 частки за кожним на новозбудований житловий будинок, який є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Указувала, що відповідачі протиправно та незаконно зареєстрували за собою право власності на частину спірного житлового будинку, як на частину, яку вони нібито отримали у спадщину на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.05.1997, приховавши від державного реєстратора той факт, що спірний житловий будинок є новозбудованим об`єктом нерухомого майна, що є самостійною підставою для скасування державної реєстрації за ними права спільної часткової власності на спірний житловий будинок.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради Александренко Людмили Валеріївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 36798256 від 29.08.2017, - про державну реєстрацію права спільної часткової власності (3/5 в рівних частках) за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Припинено право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з належними до нього будівлями і спорудами (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 13369074101, номер запису про право власності ОСОБА_2 22058413 та номер запису про право власності ОСОБА_3 22058475).
Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 454 грн 00 коп. з кожного у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що право відповідачів на 3/5 частини спірного домоволодіння виникло внаслідок отримання спадщини, а тому в силу ст. 57 СК України є особистою приватною власністю відповідачів.     
Заявниця указує, що судом першої інстанції не враховано, що рішенням райвиконкому №124 від 12.06.2000 ОСОБА_2 було дозволено здійснення прибудови до належної йому частини спірного будинку. В той же час, матеріали справ, як судової, так і інвентаризаційної, не містять інформації про отримання дозволу на початок будівельних робіт, знесення будинку який існував, будівництва на його місці, або в іншому місці нового будинку, відсутні відомості про введення новозбудованого будинку в експлуатацію, підключення його до мережі водо – газо - та електропостачання.
Зазначає, що натомість в матеріалах справи мається технічний паспорт з якого вбачається, що спірний будинок та надвірні споруди побудовані в період часу з 1980 по 1991 роки. Вважає посилання позивачки та суду на висновок експерта, який міститься в іншій цивільній справі, безпідставними, оскільки даний доказ не досліджувався та не надав чіткої відповіді щодо дати або строку будівництва спірного домоволодіння.
Стверджує, що суд порушив приписи ст. 346 ЦК України, задовольнивши позовну вимогу про припинення речового права відповідачів на належні їм 3/5 частини спірного житлового будинку з надвірними спорудами.
Наголошує на тому, що в рішенні суду не зазначено, що саме порушив державний реєстратор, внаслідок чого його дії треба визнати протиправними. На думку заявника, судом грубо порушено норми процесуального права, оскільки процесуальний статус державного реєстратора у даній справі має бути не третя особа, а відповідач.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки ОСОБА_3 та її представника – адвоката Бабинця С.П., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, представника позивача – адвоката Матроса І.М., який просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що в порушення Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, відповідачі, приховавши від державного реєстратора той факт, що спірний житловий будинок є новозбудованим об`єктом нерухомого майна, подали для державної реєстрації права власності свідоцтво про право на спадщину за законом за № 2-2936, видане державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори Фефеловою Ю.К., яке засвідчувало їхнє право на частку у власності на інший, вже неіснуючий (зруйнований у 2000 році), житловий будинок, а також технічний паспорт з неправдивою інформацією про рік будівництва спірного житлового будинку та надвірних споруд.
З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 до 17.06.1993 перебував у шлюбі з ОСОБА_4 .
Відповідачка ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .
На підставі нотаріально посвідченого договору від 29.09.1988 ОСОБА_4 отримала у дар від ОСОБА_6 3/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходився в АДРЕСА_2 . За вказаним договором подаровано кімнату 1-3, площею 11,5 кв.м, кімнату 1-4, площею 14,6 кв.м та сарай Б-1 у дерев`яному житловому будинку А-1, жилою площею в цілому 38,0 кв.м, з надвірними будівлями: прибудова А1-І дерев`яна, дерев`яні - сіни а-І, сарай Б-І, пригребиця В-І, цегляний погріб в-І, цегляний гараж Г-І, дерев`яна огорожа № 1-3, що розташований на земельній ділянці розміром 833 кв.м (а.с. 18-19, т.1).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.
05.11.1994 відповідач ОСОБА_2 уклав шлюб з позивачкою ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 05.11.1994 (а.с. 17, т.1)
21.05.1997 відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори Фефеловою Ю.К. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 2-2936, відповідно до якого, після смерті ОСОБА_4 вони, як чоловік та дочка померлої, успадкували в рівних долях 3/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2 . Зазначено, що будинок А-І дерев`яний має в цілому 38,0 кв.м житлової площі, з надвірних будівель: сарай дерев`яний Б-1, льох цегляний - в, гараж цегляний - Г, пригребиця дерев`яна - В, огорожа дерев`яна - N 1-3, що розташовані на земельній ділянці розміром 833 кв.м (а.с. 25, т.1).
Указане свідоцтво про право на спадщину за законом 12.08.1998 зареєстровано в Чернігівському міжміському бюро технічної інвентаризації в книзі 123 сторінка 181 за № 5348, що підтверджується реєстраційним написом (а.с. 191 т. 1) та матеріалами інвентаризаційної справи № 7354 на домоволодіння по АДРЕСА_1 .  
Рішенням Деснянського райсуду міста Чернігова від 05.02.1999 (справа 2-122/99) задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою. Згідно рішення суду:
Домоволодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_2 , поділено по другому варіанту висновку експерта Чернігівської торгово-промислової палати від 27.01.1999. 
ОСОБА_2 необхідно організувати вхід до своєї частини будинку.
ОСОБА_6 виділено 1,55 метра від земельної ділянки ОСОБА_2 
ОСОБА_7 , що належить ОСОБА_2 перенести на його територію за рахунок ОСОБА_6 , льох В, що належить ОСОБА_6 перенести на його територію (а.с. 81-83,т.1). 
Як вбачається з Державного акту на право власності на земельну ділянку серії  ЯЖ №600483, виданого 07.05.2009 на ім`я ОСОБА_2 ,  на земельну ділянку площею 0,0500 га, яка розташована в АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), її співвласниками є по 1/2 частці - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 26,27, т.1).
Рішенням державного реєстратора КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради Александренко Л.В. від 29.08.2017 № 36798256 проведено державну реєстрацію права власності на 3/5 частки в рівних частинах на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 193, т.1).
У матеріалах реєстраційної справи мається інформаційна довідка КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 2695 від 22.08.2017, згідно якої станом на 31.12.2012 зареєстроване право власності на об`єкт нерухомості, а саме житловий будинок по АДРЕСА_2 має: 
- ОСОБА_6 - ідеальна частка 2/5 відповідно до договору купівлі-продажу від 20.11.1987 №1-4526; 
- ОСОБА_2 - ідеальна частка 3/10 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.05.1997 №2-2936;
- ОСОБА_8 - ідеальна частка 3/10 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.05.1997 №2-2936.
Як зазначено у вказаній довідці, згідно матеріалів технічної інвентаризації станом на 22.08.2017 житловий будинок А-1 має житлову площу - 40,6 кв.м, загальну площу - 76,6 кв.м, збільшення житлової площі на 2,6 кв.м внаслідок контрольного обміру. Надвірні будівлі – В-1 - погріб, д-1 – прибудова, Г-1 – гараж, Д-1 – літня кухня, д1-1 – сарай. Будівництво надвірних будівель правомірно, рік будівництва до 1992 року. Самовільно збудованих будівель та переобладнань немає. Сарай літ. Б-1, пригребиця літ. В, огорожа № 1-3 знесені. Літери В-1, Г-1 раніше літери в, Г (а.с. 190,т.1).
Також реєстраційна справа містить копію технічного паспорту, виготовленого 22.08.2017, в якому наявна характеристика будинку, господарських будівель та споруд із зазначенням року побудови будинку А-1 - 1991 рік (а.с. 185-189).
02 квітня 2020 року Деснянським районним судом м. Чернігова відкрито провадження у справі № 750/2331/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання спірного житлового будинку з надвірними будівлями об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та про поділ спільного майна подружжя (а.с. 40 т. 1).
У вказаній цивільній справі судовим експертом Солдатовою В.С. проведено комплексну судову будівельно-технічну, земельно-технічну експертизу, за результатами якої 05.05.2021 складено висновок експерта № 48-20 у дослідницькій частині якого, зокрема, зазначено, що:
- матеріал фундаменту житлового будинку літ. А-1 станом на 20.02.1997 не співпадає з матеріалом фундаменту житлового будинку літ. А-1 станом на 26.06.2009, матеріал стін житлового будинку літ. А-1 станом за 20.02.1997 не співпадає з матеріалом стін житлового будинку літ. А-1 станом на 26.06.2009, площа забудови житлового будинку літ. А-1 станом на 20.02.1997 не співпадає з площею забудови житлового будинку літ. А-1 станом на 26.06.2009, об`єм житлового будинку літ. А-1 станом на 20.02.1997 не співпадає з об`ємом житлового будинку літ. А-1 станом на 26.06.2009, висота житлового будинку літ. А-1 станом на 20.02.1997 не співпадає з висотою житлового будинку літ. А-1 станом на 26.06.2009, тобто можливо зробити висновок, що це різні будинки;
- конструктивні елементи житлового будинку матеріалів фундаменту, стін, площа забудови, висота, об`єм станом на 20.02.1997 не співпадають з конструктивними елементами житлового будинку матеріалів фундаменту, стін, площа забудови, висота, об`єм станом на 26.06.2009;
- у матеріалах інвентаризаційної справи є ескіз інвентаризації житлового будинку станом на 26.06.2009 (аркуш інвентаризаційної справи 19, додаток №22), в якому вказані розміри між стінами ймовірної старої частини житлового будинку літ. А-1, які складають 3,30м+1,36м = 4,66м на 5,56м. Тобто при зіставлені довжини 4,91м - 4,66м та ширини 5,37м - 5,56м, встановлено, що розміри відрізняються одні від інших, тобто приміщення, які порівнювалися, різні.
У підсумку, судовим експертом зроблений висновок, що житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 76,6 кв.м, житловою 40,6 кв.м, відрізняється від житлового будинку, що зазначений у свідоцтві про право на спадщину за законом від 21.05.1997 № 2-2936, загальною площею 52,7 кв.м, житловою 38,0 кв.м, по конструктивним елементам житлового будинку, матеріалу фундаменту, матеріалу стін, площі забудови, висоти, об`єму, місцерозташуванню на земельній ділянці, тобто є новозбудованим будинком (а.с. 42-69,т.1).
Судом досліджено матеріали інвентаризаційної справи №7354 на домоволодіння АДРЕСА_1 .
Так, у вказаних матеріалах наявні описи конструктивних елементів будинку, визначення питомої ваги, зносу, з яких вбачається, що житловий будинок літера «А-1» має рік забудови 2009, веранда літера «А1-1» - рік забудови 2009; гараж літера «Г-1» - рік побудови 1990, погріб окремо збудований, літера «В-1» - рік побудови 1980; літня кухня, літера «Д-1» - рік побудови 2008. Зазначено, що спірний житловий будинок має два поверхи та побудований у 2009 році (а.с. 8,9,10,12,13,14 інвентаризаційної справи).
У матеріалах інвентаризаційної справи міститься акт поточних змін, який заповнюється техніком БТІ після кожної проведеної технічної інвентаризації, в якому наявний запис техніка від 26.06.2009 наступного змісту: «Старий будинок розвалили, побудували двоповерховий будинок, другий поверх недобудований (вигнана коробка, є перекриття, дах), сарай Б-1 знесений, збудований фундамент, є стійки ззаду  житлового будинку, проведена оцінка, виписаний техпаспорт» (а.с. 36).
Попереднє обстеження земельної ділянки та спірного будинку згідно вказаного акту поточних змін проводилось 20.02.1997. 
Запис техніка від 26.06.2009 в акті поточних змін на об`єкт нерухомого майна – будинок АДРЕСА_1 , який є новозбудованим, підтверджується наявними в матеріалах інвентаризаційної справи: 
- копією плану на будівлю літер «А-1» від 26.06.2009 (а.с. 28);
- копією експлікації внутрішньої площі плану житлового будинку (а.с. 29-30);

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Таким чином, підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту є порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права.
При вирішенні спору, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Згідно з пунктами 114, 117, 118 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5 (далі - Інструкція № 18/5), яка була чинною на час відкриття спадкової справи до майна ОСОБА_9 , нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, які подали заяву, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов`язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Державний нотаріус роз`яснює, що свідоцтво про право на спадщину на  майно, яке підлягає  реєстрації, повинно бути зареєстровано у відповідному органі. Такими органами на час видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відповідачам були Бюро технічної інвентаризації.
Відповідно до статті другої Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 3 Закону №1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникненню.
За загальним правилом державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав (абзац 4 частини п`ятої статті 3 зазначеного Закону).
Тобто, державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої заінтересованою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.
Частиною другою статті 18 зазначеного Закону встановлено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Відповідно до частини четвертої статті 18 Закону №1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
Частиною 2 статті 22 Закону передбачено, що відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.
Підставам відмови в державній реєстрації прав присвячена стаття 24 Закону № 1952-IV. Її тлумачення дозволяє стверджувати, що в цій статті встановлено загальне правило про недопустимість проведення державної реєстрації права власності за наявності суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями (пункт 5 частини першої). Також у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження (п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 24).
За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття (частина друга статті 24 Закону № 1952-IV).
Загальна спрямованість Закону № 1952-ІV полягає у забезпеченні достовірності та несуперечливості відомостей Державного реєстру прав. Механізм реалізації цього фундаментального підходу закріплений, зокрема, у пункті 5 частини першої статті 24 Закону № 1952-ІV, яким встановлено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Отже, інші положення цього Закону повинні застосовуватись у сукупності з нормою цього пункту.
Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедура взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначається Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (далі - Порядок №1127).
За правилами п.12 Порядку №1127 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.
Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено відповідно до законодавства, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів (далі - Єдиний реєстр документів).
Відповідно до п. 23 Порядку №1127 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.
Згідно п. 41 вказаного Порядку для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються:
1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;
2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;
3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси;
4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);
5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).

Як зазначалось вище, 21.05.1997 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Першої Чернігівської державної нотаріальної контори Фефеловою Ю.К., на підставі якого вони успадкували в рівних долях 3/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходився в АДРЕСА_2 . У свідоцтві зазначалось, що будинок - А-І дерев`яний має в цілому 38,0 кв.м житлової площі, з надвірних будівель є: сарай дерев`яний Б-1, льох цегляний - в, гараж цегляний - Г, пригребиця дерев`яна - В, огорожа дерев`яна - N 1-3, що розташовані на земельній ділянці розміром 833 кв.м.
12.08.1998, у визначеному на той час законодавством порядку, відповідачі зареєстрували у Чернігівському міжміському бюро технічної інвентаризації право особистої власності в рівних долях на 3/5 частини вказаного вище житлового будинку з надвірними спорудами (а.с. 191, 192 т.1, а.с. 58 зворот інвентаризаційної справи).
29.08.2017 рішенням державного реєстратора КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради Александренко Л.В. № 36798256 на підставі зазначеного вище свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.05.1997 проведено державну реєстрацію права власності на 3/5 частки в рівних частинах на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , загальною площею 76,6 кв.м, житловою площею 40,6 кв.м, При цьому для реєстрації відповідачами подано технічний паспорт, виготовлений 22.08.2017, на новозбудований будинок, із зазначенням неправдивої інформації щодо року будівництва спірного будинку.
Таким чином, районним судом вірно встановлено, що державним реєстратором прийнято протиправне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 36798256 від 29.08.2017, - про державну реєстрацію права спільної часткової власності (3/5 в рівних частках) за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з огляду на те, що в порушення Закону № 1952-IV, Порядку № 1127 відповідачами було приховано від державного реєстратора той факт, що спірний будинок є новозбудованим, та надано для реєстрації свідоцтво про право на спадщину за законом № 2-2936 на знесений житловий будинок і технічний паспорт з неправдивою інформацією про рік будівництва спірного житлового будинку.
Виходячи з наведеного, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, дійшов правильного висновку про задоволення заявлених позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги про те, що право відповідачів на 3/5 частини спірного домоволодіння виникло внаслідок отримання спадщини, а тому в силу ст. 57 СК України є особистою приватною власністю відповідачів, не заслуговують на увагу з огляду на те, що на час проведення 29.08.2017 державної реєстрації предмет спору (житловий будинок АДРЕСА_1 ) у первісному стані був відсутній.  
Посилання заявниці на відсутність в матеріалах справи інформації про отримання дозволу на початок будівельних робіт, знесення будинку який існував, будівництва на його місці, або в іншому місці нового будинку, спростовуються  матеріалами інвентаризаційної справи, зокрема записом техніка від 26.06.2009 про те, що старий будинок розвалений, побудований двоповерховий будинок, другий поверх недобудований, сарай Б-1 знесений, збудований фундамент, виписаний технічний паспорт, а також матеріалами обстеження, на підставі яких цей запис зроблений.
Хибним є твердження ОСОБА_3 про те, що спірний будинок та надвірні споруди побудовані в період часу з 1980 по 1991 роки, про що в матеріалах справи мається технічний паспорт, оскільки наявна в останньому інформація суперечить даним інвентаризаційної справи та висновку експерта №48-20 судової будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи від 05.05.2021. Вказана експертиза проведена в межах цивільної справи №750/2331/20,  предметом її дослідження  є  спірний будинок,  на спростування вказаного відповідачами належних та допустимих доказів ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції подано не було. 
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не порушено приписи ст. 346 ЦК України у зв`язку із задоволенням позовної вимоги про припинення речового права відповідачів на 3/5 частини житлового будинку з надвірними спорудами зважаючи на те, що судом припинено право власності відповідачів на новозбудований об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 13369074101, номер запису про право власності ОСОБА_2 22058413 та номер запису про право власності ОСОБА_3 22058475, який не є спадковим майном, право на який на даний час оспорюється ОСОБА_1 .
Доводи про те, що судом грубо порушено норми процесуального права, оскільки визнаючи дії державного реєстратора протиправними його процесуальний статус повинен бути не третя особа, а відповідач, суперечать змісту постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 № 823/2042/16, відповідно до якої належним відповідачем у справах про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі, він лише зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення постановлено з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим, згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 лютого 2022 року залишити без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                                       П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 – залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 лютого 2022 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 30 вересня 2022 року.

Головуюча                                                                        О.Є.Мамонова

Судді:                                                                                 Н.В.Висоцька

                                                                                          Н.В.Шитченко