Постанова
Іменем України
 
19 жовтня 2022 року
м. Київ
 
справа № 761/37809/20
провадження № 61-7215св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І., 
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Коротуна В. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Демітрафорес», ОСОБА_2 ,
 
розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Дзюбою Максимом Юрійовичем, на постанову Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 року в складі колегії суддів  Савченка С. І., Ігнатченко Н. В., Мережко М. В.,
 
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ТОВ «Демітрафорес», ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору іпотеки та скасування державної реєстрації речових прав.
 
В обґрунтування позову зазначала, що 23 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № CM-SME001/211/2007. Цього ж дня, між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором укладено договір іпотеки № РМ-SME001/211/2007, предметом якого є нежитлові приміщення з № 1 по № 10, №V (групи приміщень № 26) (в літ. А), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_3 на праві приватної власності (далі - нежитлові приміщення). 
 
28 листопада 2017 року ПАТ «ОТП Банк» відступило право вимоги за кредитним договором № СM-SME001/211/2007 від 23 липня 2007 року та договором іпотеки № PM-SME001/211/2007 від 23 липня 2007 року ТОВ «ФК «Алькор Інвест». 
 
28 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щвець Р. О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 38398570 від 28 листопада 2017 року про реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно за ОСОБА_4 . Підстави виникнення права власності: договір купівлі-продажу нерухомого майна від 28 листопада 2017 року. Внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки в Державному реєстрі прав на нерухоме майно припинено чинність запису про іпотеку № 23619412 та запису про обтяження № 24564344. 
 
06 червня 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень № 1 по № 10, №V (групи приміщень №26) (в літ. А), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анісімовим К. С. 
 
У липні 2018 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ТОВ «ФК «Алькор Інвест», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р. О., ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 року в справі № 761/26611/18 позов ОСОБА_3 задоволений у повному обсязі. Постановою Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 року змінено в частині мотивів для задоволення позовних вимог. 
 
27 липня 2019 року державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Савченко А. О. прийнято рішення № 47984728, яким на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року в справі № 761/26611/18 скасовано право власності ОСОБА_5 та закрито розділ № 1421175480000. У зв`язку із закриттям розділу № 1421175480000 зникли перешкоди для повторної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_3 , у зв`язку з чим  державний реєстратор зареєстрував право власності на вказані об`єкти нерухомості за ОСОБА_3 (запису про право власності №33073971) та відкрив новий розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 1906859980000.
 
27 вересня 2019 року ОСОБА_3 на підставі рішення № 2455 від 27 вересня 2019 року передав нежилі приміщення у власність ТОВ «Демітрафорес», яке на підставі договору іпотеки № 368 від 02 жовтня 2019 року передало їх в іпотеку ОСОБА_2 . 
 
Постановою Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 761/26611/18 касаційні скарги TOB «ФК «Алькор Інвест» та ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі та скасовано рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року. Проте, ОСОБА_3 на підставі скасованих рішень провів перереєстрацію права власності на нежитлові приміщення за собою та передав їх у статутний капітал ТОВ «Демітрафорес», яке в свою чергу передало їх в іпотеку ОСОБА_2 ..
 
Враховуючи наведені обставини, позивач просить: 
витребувати у ТОВ «Демітрафорес» нежилі приміщення з № 1 по № 10, № V (групи приміщень №26) (в літ. А), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 06 червня 2018 року;
визнати недійсним договір іпотеки № 36 від 02 жовтня 2019 року, посвідчений  приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарасютою О. В.;
скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №48517199 від 04 вересня 2019 року та запис № 33073971 від 22 серпня 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на нежитлові приміщення;
скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 48909974 від 27 вересня 2019 року та запис № 33435144 від 27 вересня 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за ТОВ «Демітрафорес» права власності на нежитлові приміщення;
скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 48972560 від 02 жовтня 2019 року та запис № 33493245 від 02 жовтня 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за ОСОБА_2 права іпотеки на нежитлові приміщення;
скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 48971941 від 02 жовтня 2019 року та запис № 33492631 від 02 жовтня 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження на підставі договору іпотеки на нежитлові приміщення.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року в складі судді Фролової І. В. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач втратила право власності на нежитлові приміщення на підставі судового рішення, яке в подальшому скасоване Верховним Судом, тобто спірне майно вибуло із власності позивача без її волі, а тому відповідно до статей 387, 388 ЦК України вона має право на витребування належного їй майна від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене. У зв`язку з чим, суд першої інстанції, вважав наявними підстави для задоволення позовної вимоги про витребування нежитлових приміщень з власності ТОВ «Демітрафорес», оскільки такий спосіб захисту відповідає змісту порушеного права позивачки. Задовольняючи інші позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що застосування таких заходів дозволить в повній мірі усунути наслідки порушення прав позивачки оскарженими правочинами. 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 року апеляційну скаргу ТОВ «Демітрафорес» задоволено частково; рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 липня 2021 року скасовано і ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 . 
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції під час розгляду справи не врахував, що зміст і характер спірних правовідносин свідчать, що спір виник між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 з приводу порушення права власності позивачки на нежитлові приміщення внаслідок дій ОСОБА_3 щодо реєстрації за ним права власності на підставі судових рішень, які були в подальшому скасовані, а також подальшого відчуження цього нерухомого майна. Вважаючи, що рішенням суду першої інстанції вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_3 , який незалучений до участі в справі, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні позову з цих підстав. 
 
Аргументи учасників справи
 
У серпні 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала касаційну скаргу, яка підписана адвокатом Дзюбою М. Ю., на постанову Київського апеляційного суду від 30 червня 2022року, в якій просила скасувати постанову апеляційного суду як таку, що прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права і залишити в силі законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , послався на пункт 4 частини третьої статті 376 ЦПК України, яка передбачає обов`язкове скасування судового рішення, та не навів мотивів, з яких суд зробив висновок саме про відмову в задоволенні позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння, яке перебуває у власності ТОВ «Демітрафорес». 
 
Зазначає, що належним способом захисту прав у цій справі є вимоги про витребування спірного нерухомого майна з володіння останнього власника - ТОВ «Демітрафорес», у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що таке рішення зачіпає права ОСОБА_3 . 
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 серпня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та надано для усунення недоліків касаційної скарги строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції; у задоволенні клопотання про зупинення дії постанови Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 року відмовлено. 
 
28 вересня 2022 року справа надійшла до Верховного Суду та передана судді-доповідачу.
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 жовтня 2022 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 17 серпня 2022 року вказано, зокрема, що підставою касаційного оскарження постанови апеляційного суду зазначено неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права; суд при вирішенні справи не застосував висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 14 квітня 2022 року в справі № 753/17546/17, від 16 грудня 2020 року в справі № 661/2576/16-ц, від 23 жовтня 2019 року в справі № 522/8388/15-ц, від 13 жовтня 2019 року в справі № 463/4796/17, від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
 
Суди встановили, що 23 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № CM-SME001/211/2007. Цього ж дня, між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором укладено договір іпотеки № РМ-SME001/211/2007, предметом якого є нежитлові приміщення з № 1 по № 10, №V (групи приміщень № 26) (в літ. А), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належать іпотекодавцю на праві приватної власності.
 
28 листопада 2017 року ПАТ «ОТП Банк» відступило TOB «Фінансова компанія «Алькор Інвест» право вимоги за кредитним договором № СM-SME001/211/2007 від 23 липня 2007 року та договором іпотеки № PM-SME001/211/2007 від 23 липня 2007 року.
 
28 листопада 2017 року TOB «Фінансова компанія «Алькор Інвест» звернуло стягнення на іпотечне майно шляхом його продажу третій особі - ОСОБА_4 . Внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки в Державному реєстрі прав на нерухоме майно було припинено чинність запису про іпотеку № 23619412 та запису про обтяження № 24564344.
 
06 червня 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу вказаних нежитлових приміщень.
 
У липні 2018 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р. О., ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анісімов Е. С. про визнання протиправними дій та скасування рішення щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень.
 
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 року в справі № 761/26611/18 позов ОСОБА_3 задоволений у повному обсязі. Постановою Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 року змінено в частині мотивів задоволення позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
На підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року в справі № 761/26611/18 державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Савченко А. О. прийнято рішення № 47984728 від 27 липня 2019 року, яким скасовано право власності ОСОБА_5 та закрито розділ № 1421175480000 в Державному реєстрі речових прав.
 
Після закриття розділу № 1421175480000 в Державному реєстрі речових прав, державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Микитенко О. В., на підставі договору купівлі-продажу № 4513 від 23 липня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рвач Ж. В., прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48517199 від 04 вересня 2019 року, яким зареєстровано право власності на спірні квартири за ОСОБА_3 (запису про право власності №33073971) та відкрито новий розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 1906859980000.
 
27 вересня 2019 року ОСОБА_3 на підставі рішення № 2455 від 27 вересня 2019 року передав у власність ТОВ «Демітрафорес» нежитлові приміщення. Державна реєстрація правочину проведена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воловиченко В. В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером № 48909974 (запис про право власності № 33435144).
 
02 жовтня 2019 року на підставі договору іпотеки № 368 від 02 жовтня 2019 року нежилі приміщення передано в іпотеку ОСОБА_2 (запис про іпотеку № 33493245).
 
Постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі №761/26611/18 касаційні скарги TOB «ФК «Алькор Інвест» та ОСОБА_5 задоволено в повному обсязі; рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 року і постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
 
Позиція Верховного Суду
 
У справі, що переглядається,  ОСОБА_1 пред'явила позов, у якому, зокрема, просила скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 48517199 від 04 вересня 2019 року та запис № 33073971 від 22 серпня 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на нежитлові приміщення. 

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
 
Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати від 31 серпня 2022 року в справі № 521/6739/11 (провадження № 61-12575св21) зазначено, що «належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Установивши, що ОСОБА_3 не залучений до участі в справі в якості відповідача за вимогами про скасування державної реєстрації за ним права власності на нежитлові приміщення, апеляційний суд зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вказаних вимог. 
 
Разом з тим, суд апеляційної інстанції помилково вважав, що інші позовні вимоги, пред`явлені ОСОБА_1 , порушують права та інтереси ОСОБА_3 , оскільки нерухоме майно перебуває у власності ТОВ «Демітрафорес», яке передало його в іпотеку ОСОБА_2 , фактично не переглянув рішення суду першої інстанції по суті, не перевірив висновків суду першої інстанції щодо встановлених обставин для наявності або відсутності підстав для вирішення інших позовних вимог. За таких обставин постанова апеляційного суду в частині позовних вимог про витребування майна, визнання недійсним договору іпотеки та скасування інших державних реєстрацій підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд в цій частині до суду апеляційної інстанції. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).
 
У зв`язку з необхідністю врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2022 року в справі № 521/6739/11 (провадження № 61-12575св21), касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржена постанова апеляційного суду в частині позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 48517199 від 04 вересня 2019 року та запису № 33073971 від 22 серпня 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на нежитлові приміщення підлягає залишенню без змін, в частині інших позовних вимог ОСОБА_1 постанова апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
 
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц (провадження                                 № 61-39028св18) зроблено такий висновок: «якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
 
Тому розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Дзюбою Максимом Юрійовичем, задовольнити частково.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №48517199 від 04 вересня 2019 року та запису № 33073971 від 22 серпня 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на нежитлові приміщення залишити без змін. 
Постанову Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 року в частині позовних вимог  ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Демітрафорес», ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору іпотеки та скасування державних реєстрацій прав стосовно спірного нерухомого майна скасувати. Справу № 761/37809/20 в зазначеній частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
 
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 року в скасованій частині втрачає законну силу.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                            В. І. Крат
 
Судді                                                                                      Н. О. Антоненко
 
                                                                                              І. О. Дундар
 
Є. В. Краснощоков
 
В. М. Коротун