КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
  
Апеляційне провадження                                             
№ 22-ц/824/7906/2022                                                                                               
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
  
27 вересня 2022 року                                                                     місто Київ
                                                                                               справа № 756/2435/19
                            
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого судді: Борисової О.В.
                    суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.
                  за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 01 лютого 2022 року про задоволення подання, постановлену під головуванням судді            Жука М.В., у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Сіщука Володимира Васильовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_3 ,-
 
                                              В С Т А Н О В И В:
 
В січні 2022 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва         Сіщук В.В. звернувся до суду із поданням, в якому просив тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, до виконання зобов`язань по зведеному виконавчому провадженні №66946135.
В мотивування вимог посилався на те, що у нього на виконанні перебуває зведене виконавче провадження №66946135 з примусового виконання виконавчих листів Оболонського районного суду міста Києва про стягнення з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_3  8700 доларів США за договором позики від 25 травня 2018 року та трьох процентів річних у розмірі 582,84 долари США, 69367 євро заборгованості за договором позики від 25 травня 2018 року та трьох процентів річних у розмірі 4647,17 євро, 10510 грн. судового збору та 5000 витрат на правничу допомогу.
Вказував, що 24 вересня 2021 року ним винесено постанову про відкриття виконавчих проваджень, об'єднання їх у зведене та винесено постанову про арешт коштів боржника.
Зазначав, що 25 жовтня 2021 року ним було скеровано на адресу боржника виклик, яким зобов`язано останнього з'явитися на прийом до приватного виконавця 10 листопада 2021 року на 12.00 год. та надати вичерпний перелік документів.
Посилався на те, що боржник на вказаний виклик не з'явився, тому 16 листопада 2021 року ним було скеровано на адресу боржника повторний виклик, яким зобов`язано боржника з'явитися на прийом до приватного виконавця 25 листопада 2021 року на 11.00 год. та надати вичерпний перелік документів
Вказував, що боржник ОСОБА_1 на вказаний виклик повторно не з'явився, про причини неявки не повідомив.
Зазначав, що згідно відповіді ДФС України №125498953 від 04 грудня 2021 року встановлено, що боржник ОСОБА_1 на обліку в органах ДФС не перебуває. Згідно відповіді МВС України від 04 грудня 2021 року №125498954 встановлено, що в МВС України відсутні дані про зареєстровані транспортні засоби. Нерухоме майно у боржника відсутнє. 
Посилався на те, що 15 грудня 2021 року ним здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що за вказаною адресою боржник ОСОБА_1 був відсутній.
Вказував, що 15 грудня 2021 року, ним на адресу боржника було повторно скеровано виклик, яким зобов`язано боржника з'явитися на прийом до державного виконавця. Проте, ОСОБА_1 на вказаний виклик не з`явився.
Зазначав, що станом на 24 січня 2022 року, заборгованість в межах зведеного виконавчого провадження №66946135 боржником не погашено, будь-яких документів від боржника стосовно виконання не надходило.
Посилався на те, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, оскільки бездіяльність останнього полягає в умисному, свідомому невиконанні ним обов`язків зі сплати боргу та має реальну можливість виїхати за межі території України не беручи до уваги боргові зобов`язання, так як сума заборгованості ОСОБА_1 є достатньою для виникнення у нього бажання залишити територію України.
Вказував, що станом на момент подачі вказаного подання до суду, відсутні докази того, що ОСОБА_1 вчиняв будь-які дії щодо погашення заборгованості за виконавчими документами та відсутні докази наявності об`єктивних причин, наприклад тривалого відрядження, важкої хвороби тощо, що унеможливлюють виконання боржником рішення суду. 
Ухвалою Оболонського районного  суду міста Києва від 01 лютого 2022 року подання задоволено.
Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 до погашення заборгованості у зведеному виконавчому провадження №66946135.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просив оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою у задоволенні подання відмовити.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги, вказував що приватний виконавець не навів жодних доказів того, що боржник дійсно отримував від нього будь-яку кореспонденцію і був обізнаний про свої обов`язки в межах виконавчого провадження, оскільки відсутні відомості про вручення адресату поштових відправлень. За таких обставин, висновки про те, що боржник ухиляється від виконання свого обов`язку є передчасними.
Посилався на те, що виконавцем на адресу боржника було надіслано постанову та  виклик, проте при відстеженні вказаних відправлень на вебсайті АТ «Укрпошта», з'являється повідомлення такого змісту: «Дані про відправлення за вказаним номером на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі».
Зазначав, що наведені обставини ставлять під сумнів факт надсилання вказаних відправлень, а відтак і належне доведення приватним виконавцем Сіщуком В.В. до відома боржника вказаних документів виконавчого провадження. 
Вказував, що надаючи суду першої інстанції копії документів, які начебто підтверджують факт надсилання боржнику вищезазначених документів, приватний виконавець жодним чином не засвідчив такі копії.
Посилався на те, що право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань. Отже, приватний виконавець в даному випадку помилково ототожнює відсутність майна у боржника з його ухиленням від виконання зобов`язань.
Зазначав, що при розгляді вказаної категорії справ, приватний виконавець повинен довести, яким чином обмеження у праві виїзду за межу України боржника забезпечить виконання рішення суду у даній справі. У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що боржник перетинав держаний кордон. 
Вказував, що матеріали подання не містять відомостей про те, що приватний виконавець звертався до суду щодо застосування приводу, як це визначено у п.14 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
У судовому засіданні апеляційного суду представник боржника доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити з вищевказаних підстав.
Представник стягувача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. 
Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Сіщук В.В. у судовому засіданні апеляційного суду просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що дії боржника ОСОБА_1 свідчать про ухилення останнього від виконання покладених на нього судовими рішеннями зобов`язань.
Колегія суддів погоджується з таким висновкомсуду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно з статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження,  крім тих, що передбачені законом і є необхідними  в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки,  для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для  захисту  здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.
Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 19 ч.3 ст.18 вказаного Закону України встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.
Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань.
Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.
Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню відповідно до положення ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України. 
Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.
Відповідно до ч.1 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.
Згідно ч.3 ст.441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України  не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.
Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.
Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом.
Мотивування судового рішення про обмеження права лише двома складовими: наявністю статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу в добровільному порядку, що зумовлюють необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчих документів не відповідає вимогам законодавства.
Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання
При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.
Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.
На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Сіщука В.В. перебуває зведене виконавче провадження №66946135 з примусового виконання виконавчих листів Оболонського районного суду міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 :
8700 доларів США за договором позики від 25 травня 2018 року та трьох процентів річних у розмірі 582,84 долари США (виконавчий лист у справі №756/2435/19, виданий 23 липня 2021 року);
69367 євро заборгованості за договором позики від 25 травня 2018 року та трьох процентів річних у розмірі 4647,17 євро (виконавчий лист у справі №756/2435/19, виданий 23 липня 2021 року);
10510 грн. судового збору та 5000 грн. витрат на правничу допомогу(виконавчий лист у справі №756/2435/19, виданий 08 вересня 2021 року).
Постановами приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Сіщука В.В. від 24 вересня 2021 року відкрито виконавчі провадження №66946024, №66945991, №66945920 та об`єднано вказані провадження у зведене виконавче провадження №66946135.
Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Сіщуком В.В. було направлено копії постанов про відкриття виконавчих проваджень боржнику ОСОБА_1 для виконання за адресою вказаною у виконавчих документах: АДРЕСА_1 , що підтверджується списком №2123 оф.103 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих поданих в Київ-21 від 27 вересня 2021 року та фіскальним чеком АТ «Укрпошта» №ПН 215600426655 від 27 вересня 2021 року.
24 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Сіщуком В.В. винесено постанову про арешт коштів боржника в межах сум стягнення.
З метою надання пояснень з приводу виконання вказаних виконавчих документів, надання інформації про майновий стан боржника приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Сіщуком В.В. 25 жовтня 2021 року за №16188 на адресу боржника: АДРЕСА_1 було направлено виклик виконавця про необхідність ОСОБА_1 з`явитися до приватного виконавця 10 листопада 2021 року о 12.00 год., що підтверджується списком №2624 оф.103 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих поданих в Київ-21 від 28 жовтня 2021 року та фіскальним чеком АТ «Укрпошта» №ПН 215600426655 від 28 жовтня 2021 року.
10 листопада 2021 року приватним виконавцем складено акт про те, що боржник на виклик приватного виконавця не з`явився, причини неявки не повідомив.
16 листопада 2021 року приватним виконавцем на адресу  ОСОБА_1 направлено виклик виконавця про необхідність боржнику з`явитися до приватного виконавця 25 листопада 2021 року о 11.00 год., що підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» №ПН 215600426655 від 17 листопада 2021 року. Конверт з викликом повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
25 листопада 2021 року приватним виконавцем складено акт про те, що боржник на виклик приватного виконавця повторно не з`явився, причини неявки не повідомив.
Згідно відповіді Державної фіскальної служби України №125498953 від 04 грудня 2021 року встановлено, що боржник  ОСОБА_1 на обліку в органах ДФС не перебуває.
З відповіді Міністерства внутрішніх справ України від 04 грудня 2021 року №125498954 вбачається, що в МВС відсутні дані про зареєстровані транспортні засоби за боржником.
Відповідно до інформаційної довідки від 15 грудня 2021 року №290568706 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що в боржника відсутнє нерухоме майно.
Виходом приватного виконавця виконавчого округу міста Києва          Сіщука В.В. встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_5 (мати дружини боржника), яка повідомила, що ОСОБА_1 за вказаною адресою не проживає, про що складено акт приватного виконавця від 15 грудня 2021 року. 
15 грудня 2021 року за вих.№19633 приватним виконавцем на адресу боржника направлено виклик, яким зобов`язано ОСОБА_1 з`явитися на прийом до приватного виконавця 22 грудня 2021 року о 12:00 год. за адресою: 01021, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 28/2, оф. 115.
ОСОБА_1 на неодноразові виклики приватного виконавця жодного разу не з`явився.
22 грудня 2021 року приватним виконавцем складено акт, згідно якого встановлено, що боржник ОСОБА_1 повторно на виклик від 15 грудня 2021 рокуне з`явився, про причини неявки не повідомив.
У судовому засіданні апеляційного суду приватний виконавець Сіщук В.В. надав для огляду оригінал зведеного виконавчого провадження №66946135, в якому містяться докази вжиття заходів на виконання набравшого законної сили судового рішення, у т.ч. надіслання боржнику повідомлень і викликів до приватного виконавця щодо виконання судового рішення.
З копії матеріалів виконавчого провадження вбачається, що всі процесуальні документи, які виносилися приватним виконавцем направлялися за адресою вказаною у виконавчих документах: АДРЕСА_1 .
Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що повідомлення боржника потрібно вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини.
Дії боржника  ОСОБА_1 були направлені на неотримання повідомлень від приватного виконавця, а відтак доводи апеляційної скарги про те, що відомостей про фактичне направлення та вручення (або невручення) викликів, матеріали справи не містять, спростовуються вищевикладеним та доказами, які наявні в матеріалах справи.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що виконавцем на адресу боржника було надіслано постанову та  виклик, проте при відстеженні вказаних відправлень на вебсайті АТ «Укрпошта» з'являється повідомлення такого змісту: «Дані про відправлення за вказаним номером на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі», колегія суддів вважає неспроможними, оскільки відповідно до вимог п.п.2, 122-124 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, Укрпошта здійснює перевірку пересилання реєстрованих поштових відправлень в автоматизованій системі товариства протягом шести місяців з дня їх приймання для пересилання. Якщо пройшло більше 6 місяців з дати приймання, то надати інформацію про порядок їх пересилання, доставки та вручення не є можливим.
Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, боржник  ОСОБА_1 , будучи обізнаним про відкриття виконавчого провадження відносно нього та необхідність виконати рішення суду, не вчиняв дій на виконання вимог приватного виконавця, фактично ухилявся від виконання зобов`язань покладених на нього рішенням суду.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував, що при зверненні до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, приватний виконавець не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про ухилення боржника від виконання зобов`язань колегія суддів відхиляє, оскільки будь-яких доказів про те, що ОСОБА_1 вчиняв дії щодо виконання своїх зобов`язань останнім надано не було. 
Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що матеріали подання не містять відомостей про те, що приватний виконавець звертався до суду щодо застосування приводу, як це визначено у п.14 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», колегія суддів вважає необхідним зазначити, що п.14 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» визначає право приватного виконавця, а не обов`язок у разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця звернутися до суду щодо застосування до боржника приводу.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Оболонського районного суду міста Києва від 01 лютого 2022 року є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги представника боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2  відсутні.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
 
                                                  П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
 
Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 01 лютого 2022 року - залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повний текст постанови складено 30 вересня 2022 року.
            
Головуючий:
 
Судді: