ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6323/22 Справа № 216/2648/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Хомик І.І. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 216/2648/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:
позивачка -  ОСОБА_1 , 
відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «ТТВК», Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідачки Фізичної особи-підприємця  ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Гудима Тетяна Володимирівна, на ухвалу  Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу  Дніпропетровської області від 29 липня 2022 року, яка постановлена  суддею Хомик І.І. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 29 липня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

       У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК» (надалі – ТОВ «ТТВК»), Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі – ФОП ОСОБА_2 ) про розірвання договору на туристичне обслуговування, стягнення шкоди та відшкодування моральної шкоди.
Одночасно з позовною заявою, ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, посилаючись на те, що 18.02.2022 року між нею та відповідачем ТОВ «ТТВК», від імені, за рахунок та за дорученням якого на підставі агенского договору діє ТОВ «Мережа туристичних фірм «Поїхали з нами», від імені, за рахунок та за дорученням якого на підставі субагентського договору діє ФОП ОСОБА_3 , укладено Договір на туристичне обслуговування № 475-2202181. 
Позивачка перерахувала грошові кошти за туристичний продукт ФОП ОСОБА_2 , як субагенту зазначеного вище договору на туристичне обслуговування.
Однак, ФОП ОСОБА_2 грошові кошти на рахунок Туроператора не перерахувала, у зв`язку з чим має відповідати за неналежне виконання зобов`язань за договором.
Необхідність у забезпеченні позову, шляхом накладення арешту на майно відповідачки ФОП ОСОБА_2 , позивачка обґрунтувала тим, що невжиття заходів забезпечення позову, у разі задоволення позову, призведе до порушення майнових прав позивачки та дозволить уникнути неможливості виконання рішення суду у майбутньому.
Просила суд забезпечити позов, шляхом накладення арешту на грошові кошти у сумі 183 800,00 грн., розміщені на рахунку № НОМЕР_1 відкритому у Акціонерному товаристві Комерційний Банк «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (код НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) та на транспортний засіб марки KIA NIRO, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 , належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1  (код НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ).
Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу  Дніпропетровської області від 29 липня 2022 року заяву про забезпечення позову задоволено.
Забезпечено позов ОСОБА_1 до ТОВ «ТТВК», ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору на туристичне обслуговування, стягнення шкоди та відшкодування моральної шкоди, шляхом накладення арешту:
- на грошові кошти у сумі 183 800,00 грн., розміщені на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому у Акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (код НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 );
- на транспортний засіб марки KIA NIRO, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , який на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 , належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (код НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) - до вирішення справи по суті.
В апеляційній скарзі відповідачка ФОП ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Гудима Т.В., просить скасувати ухвалу суду про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що застосування заходів забезпечення позову лише щодо одного із співвідповідачів у справі не є співмірним з позовними вимогами та не забезпечує збалансованість інтересів сторін. Суд наклав арешт не лише на грошові кошти, але й на майно відповідачки  ОСОБА_2 , хоча предметом спору є саме стягнення грошових коштів та накладення арешту у даному випадку є необґрунтованими. Також, зауважує й на тому, що в оскаржуваній ухвалі суду взагалі відсутнє дослідження існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивачки у випадку не вжиття заходів забезпечення позову, як і не надано судом оцінку тій обставині, чи існує між сторонами реальний спір.
Крім того, просить врахувати ту обставину, що автомобіль марки KIA NIRO, реєстраційний номер НОМЕР_3 , використовується в інтересах сім`ї відповідачки ОСОБА_2 , на утриманні якої перебувають двоє неповнолітніх дітей та непрацездатні батьки, а накладення арешту на автомобіль унеможливлює перетин державного кордону України та вивезення сім`ї відповідачки у безпечне місце.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідачки ФОП ОСОБА_2 – адвоката Гудиму Т.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Встановивши, що заява ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Козіна Н.В., про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно відповідачки ФОП ОСОБА_2 , обґрунтовується тим, що невжиття заходів забезпечення позову, у разі задоволення позову, призведе до порушення майнових прав позивачки, та дозволить уникнути неможливості виконання рішення суду у майбутньому, суд першої інстанції, керуючись статтями 149-152 ЦПК України, дійшов висновку про її задоволення.
Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно зі ст.ст. 1, 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу.
Статтею 149 ЦПК України передбачено, що за заявою учасників справи суд має право вжити заходи забезпечення позову, передбачені статтею 150 цього Кодексу.
Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі, в разі задоволення заявленого позову.
При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення. 
Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.
При цьому, відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Згідно з ч.1 п.1-10 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Як роз`яснено в п.п. 4, 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 
При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Разом з тим, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.
Колегія суддів зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що, зрештою, дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
Європейський Суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Верховний Суд у постанові від 28.03.2019 року по справі № 824/239/2018 зазначив, що судове рішення як найвищий акт правосуддя повинно бути виконуваним, оскільки виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
При цьому, суд вказав, що застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно боржників у межах суми вимог, при відсутності відомостей про вартість такого майна, є не виконуваним.
Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.
Відповідно до матеріалів справи, позивачка просить стягнути з відповідачки ФОП ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 183 800,00 грн.
Проте, як видно з заяви про забезпечення позову, позивачка просила забезпечити позов, як шляхом накладення арешту на грошові кошти у сумі 183 800,00 грн., які знаходяться на рахунку відповідачки ФОП ОСОБА_2 , так і шляхом накладення арешту на автомобіль марки KIA NIRO, реєстраційний номер НОМЕР_3 , вартість якого не визначена, ані позивачкою при подані заяви про забезпечення позову, ані судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали суду.
Крім вищенаведеного, колегія суддів зазначає, що у даному випадку немає зв`язку між обраним позивачкою заходом забезпечення позову – накладенням арешту на майно і предметом позовної вимоги про стягнення грошових коштів, оскільки накладення арешту має стосуватися майна, що належить до предмета спору.
Наведений висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 25.09.2020 року у справі №925/77/20, від 05.09.2019 року у справі № 911/527/19 та від 10.10.2019 року у справі № 904/1478/19.
Оскільки, позивачкою ОСОБА_1 не було обґрунтовано необхідності забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно – автомобіль марки KIA NIRO, реєстраційний номер НОМЕР_3 , не доведено наявності зв`язку між обраним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, не доведено співмірність обраного заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами та імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття такого заходу, колегія суддів, з огляду на доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом тієї обставини, що автомобіль марки KIA NIRO, реєстраційний номер НОМЕР_3 , використовується в інтересах сім`ї відповідачки ОСОБА_2 , на утриманні якої перебувають двоє неповнолітніх дітей та непрацездатні батьки, а накладення арешту на автомобіль унеможливлює перетин державного кордону України та вивезення сім`ї відповідачки у безпечне місце, дійшла висновку, що вимоги ОСОБА_1 щодо забезпечення позову про розірвання договору та стягнення шкоди, шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки KIA NIRO, реєстраційний номер НОМЕР_3 , є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить можливість для позивачки вчиняти дії, направлені на відновлення стану, який існував до порушення її прав. Тобто, існує обґрунтоване припущення про реальну та дійсну загрозу невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду, оскільки у разі, якщо до закінчення розгляду справи у відповідачки ФОП ОСОБА_2 будуть відсутні грошові кошти, з огляду на складну економічну ситуацію у країні, позивачка не зможе захистити або поновити свої права в межах одного судового провадження без нових звернень до суду, що істотно ускладнить ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивачки, що призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав.
Таким чином, заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідачки ОСОБА_2 , які знаходяться на рахунку останньої у банківській установі, у межах ціни позову – 183 800,00 грн., що буде співмірним із заявленими позовними вимогами та забезпечить виконання рішення суду, у випадку задоволення заявлених позовних вимог.
Доводи ж апеляційної скарги про те, що застосування заходів забезпечення позову лише щодо одного із співвідповідачів у справі не є співмірним з позовними вимогами та не забезпечує збалансованість інтересів сторін, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки нормами ЦУПК України не визначено обов`язок позивача клопотати перед судом про забезпечення позову щодо кожного із відповідачів у справі, адже таке забезпечення застосовується виключно у випадку, коли позивач обґрунтовано вважає, що невжиття заходів забезпечення позову щодо конкретного відповідача може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у випадку задоволення заявлених позовних вимог.
Враховуючи наведені обставин, колегія суддів частково задовольняє апеляційну скаргу та скасовує оскаржувану ухвалу в частині накладення арешту на транспортний засіб автомобіль марки KIA NIRO, реєстраційний номер НОМЕР_3 , з підстав порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, з одночасним ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Гудима Тетяна Володимирівна, - задовольнити частково.
Ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу  Дніпропетровської області від 29 липня 2022 року в частині задоволення заяви представника позивачки ОСОБА_1 – адвоката Козіної Наталії Володимирівни про забезпечення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК», фізичної особи підприємець ОСОБА_2 про розірвання договору на туристичне обслуговування, стягнення шкоди та відшкодування моральної шкоди, шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки KIA NIRO, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , який на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 , належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (код НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ), до вирішення справи по суті - скасувати та постановити в цій частині нову ухвалу про відмову в задоволенні цих вимог.
В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 листопада 2022 року.

Головуючий: 

Судді: