справа № 753/8895/21
провадження № 22-ц/824/9711/2022
головуючий у суді І інстанції Шаповалова К.В.

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
 
ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
4 жовтня 2022 року                                                                            м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 січня 2022 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, 
 
В С Т А Н О В И В:
 
У квітні 2021 року приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" (далі - ПрАТ "СК "Провідна") звернулося до суду з вказаним вище позовом, в якому просило стягнути з  ОСОБА_1  на його користь 43 910,32 грн матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 3 липня 2018 року між ПАТ "СК "Провідна" та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного комплексного автострахування № 06/6761730/1002/18, предметом страхування якого є страхування транспортного засобу "Volvo S 80" д.н.з. НОМЕР_1 .
25 липня 2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Volvo S 80" д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля "Mersedes" д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .
Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу. Постанова набрала законної сили.
На підставі заяви власника пошкодженого транспортного засобу про факт настання події та виплату страхового відшкодування з метою визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля "Volvo S 80" д.н.з. НОМЕР_1 проведено його огляд, про що складено страхові акти від 3 серпня 2018 року та 7 вересня 2018 року, згідно яких страхове відшкодування потерпілому склало 4 008,60 грн та 85 302,36 грн.
Оскільки винуватцем ДТП визнано ОСОБА_1 , а його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована в ПрАТ "СК "УСГ", позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу. Згідно полісу № АК/8251999 ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, складає 100 000 грн. Натомість ПрАТ "СК "УСГ" виплатило позивачу лише 45 400,64 грн, що підтверджується копією розрахунку.
Позивач зазначив, що розмір його витрат на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування складає 89 310,96 грн, а страховиком відповідача покрито лише частину цієї шкоди на суму 45 400,64 грн, тому між виплаченим ПрАТ "СК "Провідна" розміром страхового відшкодування та сумою збитків, яка сплачена йому ПрАТ "СК "УСГ" складає 43 910,32 грн.
Посилаючись на те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до винної у ДТП особи відшкодувати завдану шкоду, а відповідач проігнорував направлену йому письмову претензію про відшкодування збитків, позивач вважає порушеними свої права та інтереси, передбачені ЦК України, Законом України "Про страхування" та Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та просив відшкодовувати різницю заподіяної майнової шкоди за рахунок відповідача, як винуватця ДТП.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 10 січня 2022 року позовні вимоги ПрАТ "СК "Провідна" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "СК "Провідна" на відшкодування майнової шкоди 43910,32 грн та судовий збір в розмірі 2270 грн.
Не погоджуючись із указаним рішенням суду  ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції в ухвалі від 22 червня 2021 року помилково вказано, що ДТП сталась 25 липня 2021 року, однак ДТП сталась не у 2021 році, а у 2018 році, про що відповідач повідомляв суд, але описку не було виправлено.
Зазначає, що всю суму шкоди має сплатити страховик, виходячи із суми страхового ліміту, який складає 100 000 грн.
Звертає увагу суду, що звільнений від сплати судового збору, оскільки відповідач є інвалід 2 групи, а тому суд безпідставно стягнув судовий збір.
Також посилається на пропуск строку позовної давності, який на думку відповідача закінчується 25 липня 2021 року.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від позивача не надійшов.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд даної справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 3 липня 2018 року між ПАТ "СК "Провідна" та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного комплексного автострахування № 06/6761730/1002/18. Предметом страхування якого є страхування транспортного засобу "Volvo S 80" д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.6-14).
25 липня 2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Volvo S 80" д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля "Mersedes" д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 15). Постанова набрала законної сили.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів щодо відсутності його вини у завданій у ДТП шкоді.
Внаслідок ДТП транспортному засобу "Volvo S 80" д.н.з. НОМЕР_1 було завдано механічні пошкодження.
27 липня 2018 року було складено страховий акт у присутності потерпілого   ОСОБА_2 , відповідно до якого зафіксовано пошкодження автомобіля "Volvo S 80" д.н.з. НОМЕР_1 , які були отримані внаслідок ДТП 25 липня 2018 року.
Відповідно до страхових актів позивача від 3 серпня 2018 року та 7 вересня 2018 року страхове відшкодування потерпілому склало 4008,60 та 85302,36 грн, які були перераховані на рахунок ФОП ОСОБА_3 відповідними платіжними дорученнями від 6 серпня 2018 року № 0035723 та від 10 вересня 2018 року № 0040691 (а.с.18-21).
Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не надав доказів того, що він не повинен нести відповідальність за збитки, які отримав транспортний засіб "Volvo S 80" внаслідок ДТП 25 липня 2018 року, а також доказів того, що він не повинен відшкодовувати позивачу різницю в сумі 43910,32 грн.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до положень статті 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За приписами частини другої статті 1187, частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, при цьому шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.
Відповідно до положень статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних виплат переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки.
Водночас правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
За приписами п. 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до положень статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.
Відповідно до положень статті 1188 УК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Так, судом було правильно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 3 липня 2018 року між ПАТ "СК "Провідна" та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного комплексного автострахування № 06/6761730/1002/18. Предметом страхування якого є страхування транспортного засобу "Volvo S 80" д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.6-14).
А цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Mersedes" д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ "СК "Українська страхова група", відповідно до страхового полісу АК/825999(а.с. 34).
На цій підставі позивач звернувся до ПрАТ "СК "Українська страхова група" з регресною вимогою про відшкодування коштів у розмірі 89 310,96 грн (а.с.32).
ПрАТ "СК "Українська страхова група" відшкодувало позивачу частину виплаченого страхового відшкодування у розмірі 45 400,64 грн (а.с.33). Несплачена позивачу сума збитків залишилась в розмірі - 43 910,32 грн.
Відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортних засобів з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Таким чином, розмір страхового відшкодування страховика відповідача обмежується страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні.
В той же час, відповідно до частин першої, другої статті 22 та частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Звертаючись до суду із позовом до відповідача, позивач зазначав, що ним має бути сплачено різницю між вартістю відновлювального ремонту, що була сплачена позивачем у розмірі 89 310,96 грн та сплаченим страховою компанією відповідача страховим відшкодуванням в розмірі 45 400,64 грн.
Верховний Суд у постанові від 4 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
Судом встановлено та сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача ОСОБА_1 у цій ДТП.
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі
№ 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Volvo S 80", яка була сплачена позивачем, перевищує виплачений позивачу страховою компанією відповідача, як винної особи у ДТП розмір страхового відшкодування, не зважаючи на те, що вказані збитки є меншими від ліміту страхового відшкодування (страхової виплати), то з відповідача, як особи винної у ДТП, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.
Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі №753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що всю суму шкоди має сплатити страховик, виходячи із суми страхового ліміту, який складає 100 000 грн, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, з огляду на те, що розмір страхового відшкодування був розрахований ПрАТ "СК "Українська страхова група" з урахуванням зносу, який не підлягає відшкодуванню страховиком. 
Матеріали справи, як і доводи апеляційної скарги, не містять доказів у спростування розміру шкоди, завданої потерпілому у ДТП.
Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Докази згідно положень статей 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.
Відповідач доказів того, що він не повинен нести відповідальність за збитки, які отримав транспортний засіб "Volvo S 80" внаслідок ДТП 25 липня 2018 року, а також не повинен відшкодовувати позивачу різницю в сумі 43 910,32 грн ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надав. Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростували вимоги позивача.
Відповідно до частини сьомої статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції в ухвалі від 22 червня 2021 року помилково вказано, що ДТП сталась 25 липня 2021 року замість правильного у 2018 році, про що відповідач повідомляв суд, але описку не було виправлено, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 29 липня 2021 року було виправлено відповідну описку в ухвалі від 22 червня 2021 року (а.с.46-47).
Щодо доводів відповідача про пропуск строку позовної давності.
Верховний Суд у постанові № 200/13392/13-ц від 10 січня 2019 року зробив висновок по те, що строк позовної давності при регресі починає обчислюватися з того моменту, коли страховик виплатив відшкодування.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Оскільки страхове відшкодування потерпілій у ДТП особі виплачено 6 серпня 2018 року, перебіг строку позовної давності необхідно обчислювати саме з цієї дати.
Враховуючи, що даний позов до суду подано засобами поштового зв`язку 30 квітня 2021 року (а.с.35), строк позовної давності позивачем не пропущено, тому підстав для застосування наслідків спливу позовної давності не вбачається.
Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про помилкове стягнення судом першої інстанції судового збору з відповідача з урахуванням наступного.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів справи рішенням Дарницького районного суму міста Києва від 23 грудня 2021 року позов було задоволено повністю та стягнено з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2 270 грн.
В той же час, згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
 Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, відповідач вказує, що звільнений від сплати судового збору та у підтвердження вказаного надав суду апеляційної інстанції копію довідки до акта огляду МСЕК Серії 12 ААВ № 298941  та копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 від 1 липня 2020 року, відповідно до яких відповідач є інвалідом другої групи.
Отже, відповідач станом на час винесення рішення судом першої інстанції був звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір". 
Таким чином, колегія суддів вважає, що відшкодування судового збору позивачеві має бути здійснено за рахунок держави, оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону.
В силу вимог ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 353 ЦПК визначення розміру судових витрат може бути самостійним предметом оскарження.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).
За вказаних обставин оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині стягнення судового збору з ОСОБА_1 , компенсувавши судовий збір позивачу у розмірі 2 270 грн за рахунок держави.
Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
 
Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 січня 2022 року змінити в частині розподілу судового збору, компенсувавши судовий збір Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Провідна"  у розмірі 2 270 грн за рахунок держави.
В решті рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 січня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.   
 
Головуючий	Т.О. Писана	
Судді	К. П. Приходько	
	С.О. Журба