Справа № 161/9077/19 	Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М. 	
Провадження № 22-ц/802/762/22  Категорія: 84 	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
08 вересня 2022 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Шевчук Л. Я.,
суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,
секретар с/з Савчук Т. Ф.,
з участю:
приватного виконавця – Скрипника В. Л.,
представника стягувача ДП «Сетам» – Кучевської З. Т.,
представника боржника – Терлецького О. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою боржника ОСОБА_1 на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича у виконавчому провадженні № 62645430 з примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області у цивільній справі № 161/9077/19 за позовом Державного підприємства «Сетам» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, за апеляційними скаргами приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича та стягувача Державного підприємства «Сетам» на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 2022 року,
В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2021 року боржник ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеною скаргою, яку обґрунтувала тим, що рішенням суду, що набрало законної сили, ухвалено стягнути з неї в користь ДП «Сетам» 133543,84 грн, з яких 92050 грн – заборгованість по оплаті за зберігання майна, 6658 грн – три відсотки річних, 27835,81 грн – інфляційні втрати.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області від 24 липня 2020 року відкрито виконавче провадження № 62645430 з примусового виконання ухваленого судового рішення, а 30 липня 2020 року приватний виконавець провів опис та арешт рухомого належного боржнику майна, а саме – 5-ти транспортних засобів марки «КРАЗ», які передані на відповідальне зберігання ДП «Сетам».
На підставі постанови приватного виконавця від 19 березня 2021 року накладено арешт на нерухоме майно боржника, а саме:
1) на картоплесховище А-1, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
2) на нежитлове приміщення, споруду хлібозаводу А-2, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;
3) на приміщення звірогосподарства А-2, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
Зазначене нерухоме майно також було передано на відповідальне зберігання ДП «Сетам».
22 жовтня 2021 року приватний виконавець прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним виконанням рішення суду, якою був знятий арешт з рухомого і нерухомого майна боржника.
У своїй скарзі ОСОБА_1 також зазначала, що не зважаючи на повне виконання нею рішення суду та закінчення виконавчого провадження, приватний виконавець не повернув їй за актами приймання-передачі арештоване рухоме та нерухоме майно.
Боржник ОСОБА_1 вважає, що приватний виконавець в першу чергу мав звернути стягнення на кошти боржника у банківських установах, але цього не зробив, у зв`язку з чим необґрунтовано звернув стягнення на її рухоме та нерухоме майно, а прийнята приватним виконавцем 21 жовтня 2021 року постанова про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження є протиправною, оскільки необхідності в оцінці майна боржника не було.
Посилаючись на зазначені обставини, скаржник просила суд визнати незаконною та скасувати пункт 3 постанови приватного виконавця від 21 жовтня 2021 року про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, зобов`язати приватного виконавця повернути за актом приймання-передачі арештоване нерухоме та рухоме майно боржника, визнати бездіяльність приватного виконавця щодо виконання вимог частини 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» та несписання першочергово коштів з рахунків боржника незаконною.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 листопада 2021 року у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 в частині вимог щодо визнання незаконною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В. Л. про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 21 жовтня 2021 року у межах виконавчого провадження № 62645430 відмовлено.
Роз`яснено ОСОБА_1 її право на звернення з позовом на постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 21 жовтня 2021 року у межах виконавчого провадження № 62645430 у порядку адміністративного судочинства.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 2022 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В. Л. у виконавчому провадженні № 62645430 повернути боржнику ОСОБА_1 за актами приймання-передачі таке майно: картоплесховище А-1, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення, споруда хлібозаводу А-3, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; приміщення звірогосподарства А-2, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; вантажні автомобілі марки «КРАЗ 255» у кількості 5-ти штук.
Не погоджуючись із постановленою судом ухвалою в частині задоволення скарги, приватний виконавець подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду в оскаржуваній частині скасувати та відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 у повному об`ємі.
У своїй апеляційній скарзі стягувач ДП «Сетам» посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просить ухвалу суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .
У відзиві на апеляційну скаргу приватного виконавця заявник просить ухвалу суду першої інстанції в оскаржуваній залишити без змін, а апеляційну скаргу приватного виконавця без задоволення.
В судовому засіданні приватний виконавець та представник стягувача апеляційні скарги підтримали і просили їх скарги задовольнити, представник боржника апеляційні скарги заперечив, просив ухвалу суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишити без змін.
Апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні скарги на дії та бездіяльність приватного виконавця з таких підстав.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не робить своїх висновків щодо неоскарженої частини судового рішення ні в мотивувальній ні в резолютивній частині судового рішення.
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
За матеріалами справи судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 листопада 2019 року у цій справі ухвалено стягнути з ОСОБА_1 в користь ДП «Сетам» 133543,84 грн, з яких: 92050 грн – заборгованість за зберігання майна, 6658 грн – три відсотки річних, 27835,81 грн – інфляційні втрати.
На підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області від 24 липня 2020 року відкрито виконавче провадження № 62645430 з примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області у цивільній справі № 161/9077/19 (а. с. 13).
Цього ж дня 24 липня 2020 року стягувач ДП «Сетам» подав заяву, в якій просив першочергово звернути стягнення на рухоме майно боржника, а саме на п`ять транспортних засобів марки «КРАЗ» (а. с. 81).
30 липня 2020 року приватний виконавець провів опис та арешт рухомого майна боржника і передав арештовані транспортні засоби на відповідальне зберігання ДП «Сетам» (а. с. 51-54).
Також приватний виконавець 19 березня 2021 року наклав арешт на нерухоме майно, що належить боржнику, а саме: на картоплесховище, нежитлове приміщення, споруду хлібозаводу А-2, приміщення звірогосподарства А-2.
Зазначене нерухоме майно передано на відповідальне зберігання стягувача ДП «Сетам» (а. с. 45-50).
22 жовтня 2021 року приватний виконавець прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним виконанням рішення суду (а. с. 43, 44).
Цією ж постановою знято арешт з вантажних автомобілів марки «КРАЗ 255» зеленого кольору, державні номерні знаки НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 у кількості 5 штук, який накладений на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В. Л. про опис та арешт майна (коштів) боржника за номером 62645430 від 30 липня 2020 року, а також знято арешт з нерухомого майна боржника.
22 жовтня 2021 року своїми листами приватний виконавець повідомив Волинську та Полтавські філії ДП «Сетам» про закінчення виконавчого провадження та необхідність повернення арештованого та описаного майна боржнику (а. с. 85, 86).
Частиною 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
В той же час відповідно до частини 5 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
У частині 7 статті 26 цього ж Закону передбачено, що у разі, якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.
У разі, якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.
Боржник зобов`язаний за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України (пункт 3 частини 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження»).
За положеннями частин 1-3 статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов`язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу. Якщо опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання).
Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо проти цього не заперечує стягувач (щодо рухомого майна) або якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення чи зменшення цінності внаслідок користування.
У разі, якщо зберігачем призначено іншу особу, крім боржника або члена його сім`ї, вона може одержувати за зберігання майна винагороду, розмір та порядок виплати якої визначаються договором між зберігачем та виконавцем.
Частково задовольняючи скаргу ОСОБА_1 і зобов`язуючи приватного виконавця повернути боржнику рухоме та нерухоме майно за актами приймання-передачі, суд першої інстанції вважав, що оскільки вилучене у боржника майно приватний виконавець передавав зберігачу ДП «Сетам» за актами приймання-передачі майна, в якому зафіксовані відповідні технічні характеристики майна, його комплектація, стан тощо, то і повернути таке майно боржнику приватний виконавець повинен, оформивши такі самі акти, адже це забезпечує схоронність майна та фіксацію його актуального стану на момент вилучення, а також на момент повернення боржнику.
Крім того, суд посилався на те, що ні в чинному Законі України «Про виконавче провадження», ні в Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, ні в Порядку реалізації арештованого майна, який затверджений наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 (далі – Порядок № 2831/5), не передбачено чіткого порядку повернення арештованого та описаного майна боржника у разі закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з нього, а тому, беручи до уваги факт відсутності у чинному законодавстві порядку повернення арештованого та описаного майна боржника у разі закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з нього, а також наявність спору між боржником та приватним виконавцем з цього приводу, суд за аналогією закону застосував положення пункту 5 розділу ІІ Порядку № 2831/5, які вказують, що у разі передачі майна на зберігання організатору складається акт приймання-передавання арештованого майна.
Проте такі висновки судом першої інстанції зроблені з порушенням вимог закону.
На виконанні у приватного виконавця перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 04 червня 2020 року, про стягнення з ОСОБА_1 в користь ДП «Сетам» 133543,84 грн заборгованості за зберігання майна.
У зв`язку з фактичним виконанням боржником рішення суду приватним виконавцем 22 жовтня 2021 року на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження, якою припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення, знято арешт з рухомого і нерухомого майна та припинено проведення електронних торгів (а. с. 168, 169).
За положеннями частини 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Натомість Закон не передбачає, що у разі закінчення виконавчого провадження виконавець повинен повернути майно боржнику на підставі актів приймання-передачі майна.
Таким чином, оскаржувані дії вчинені приватним виконавцем відповідно до закону і в межах його повноважень і при цьому права заявника порушені не були.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що виконавець повинен повернути боржнику ОСОБА_1 рухоме і нерухоме майно за актами приймання-передачі.
На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що із-за неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права ухвалу суду першої інстанції в оскаржуваній частині слід скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність приватного виконавця.
Керуючись статтями 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича та стягувача Державного підприємства «Сетам» задовольнити.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 2022 року у цій справі в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
У задоволенні скарги боржника ОСОБА_1 на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича відмовити. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий 

Судді