ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 333/8525/21                                 Головуючий в 1 інст. Холод Р.С.
Провадження № 33/807/349/22                                         Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       23 вересня 2022 року         м. Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участю ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Шевченко А.В. за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Шевченко А.В. на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 9 червня 2022 року, якою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17 000,00 гривень з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк один рік, 

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 18.11.2021 року, об 11 год. 45 хв., ОСОБА_1 у м. Запоріжжя по вул. Парамонова, буд.12 керував транспортним засобом «ВАЗ 2114», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння а саме: підвищена жвавість, звужені зіниці очей, що не реагують на світло, порушення мови. На пропозицію інспектора поліції щодо проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.
В апеляційній скарзі захисник – адвокат Шевченко А.В. вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.
Вказує, що працівники поліції зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , не провівши жодного огляду, висунули припущення щодо наявності у нього ознак наркотичного сп`яніння. Вимога працівника поліції щодо проходження обстеження не ґрунтувалась на фактичних обставинах та була безпідставною. 
Жодної ознаки сп`яніння, які зазначені в протоколі, у ОСОБА_1 не було. Після складання протоколу ОСОБА_1 поїхав до медичного закладу та пройшов огляд і до винесення постанови суду вважав себе невинним. 
Апелянт вказує, що ОСОБА_1 працівники поліції порядок проходження огляду не роз`яснювали та не роз`яснювали права і обловязки, що є істотним порушенням. 
ОСОБА_1 не розумів, що пройшовши огляд в медичному закладі самостійно, він буде притягнутий до відповідальності. 
Крім того, вказує, що відеозапис долучений до справи є неповним. 
Зауважує, що в матеріалах справи немає жодного доказу, який би вказав на те, що ОСОБА_1 відмовився він проходження огляду в медичному закладі, він не відмовлявся від проходження огляду в медичному закладі. 
Просить апеляційний суд постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. 
Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Шевченко А.В., які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили постанову судді скасувати та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.
Під час апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є законними та відповідають фактичним обставинам справи. 
В основу його винуватості місцевим судом було покладено такі докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №329630 (а.с.1), яким звинувачено  ОСОБА_1 в тому, що він 18.11.2021 року, об 11 год. 45 хв. у м. Запоріжжя по вул. Парамонова, буд. 12 керував транспортним засобом «ВАЗ 2114», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння а саме: підвищена жвавість, звужені зіниці очей, що не реагують на світло, порушення мови. На пропозицію інспектора поліції щодо проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України; направлення на огляд водія (а.с.3), яким встановлено, що у ОСОБА_1 виявлені ознаки наркотичного сп`яніння: підвищена жвавість, звужені зіниці очей, що не реагують на світло, порушення мови; оптичний носій інформації у вигляді СД-диску (а.с.6), який містить відеозаписи події. 
Відеозаписом під найменуванням «20211118201634000055» зафіксовано, як водій ОСОБА_1 на пропозицію працівника поліції пройти огляд на визначення стану сп`яніння відповів агресивною поведінкою і від проходження огляду відмовився. Поведінка та висловлювання ОСОБА_1 свідчить про те, що він повністю розумів пропозицію працівника поліцію. 
Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення стороні захисту наданих їм прав та свобод у наданні доказі, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в порушенні вимог п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують факт керування водієм транспортного засобу та відмову від проходження огляду на визначення стану сп`яніння. 
Суд відхиляє апеляційні доводи апелянта, оскільки вони є безпідставними та такими, що були повністю спростовані під час судового засідання в суді апеляційної інстанції. 
Посилання апелянта на те, що  ОСОБА_1 не мав виражених ознак сп`яніння, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки у провину особи ставиться не те, що він здійснював керування в стані сп`яніння, а саме те, що він відмовився від імперативного обов`язку спеціального суб`єкта (водія) проходити огляд на визначення стану сп`яніння, що є порушенням п. 2.5 ПДР України. 
Суд апеляційний суд також відхиляє доводи, що відеозаписи не є доказами в справі, оскільки такі записи не були безперервними, суд зазначає наступне. 
Апеляційний суд вважає, що враховуючи обставини справи, вказані відеозаписи автоматично не можуть визначатись недопустимими доказами, оскільки на них чітко зафіксовано обставини події, поведінку ОСОБА_1 та відмову від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння. 
Порушення принципу безперервності відеозапису в описаному моменті не впливає на належність і допустимість відеозапису як доказу в цілому, оскільки сторона захисту не спростовувала достовірність обставин, зафіксованих на відео, не повідомила суду інших важливих для справи обставин, які залишись поза межами відеозйомки. Суд відхиляє цей аргумент також з тих мотивів, що визнання недопустимим вагомого доказу, який фіксує повну картину розвитку подій через недотримання принципу безперервності лише в один момент часу, про який не заявлено, що він приховує важливі обставини, є занадто формальним підходом і суперечить суті права на справедливий судовий розгляд.
Тобто, наявні в матеріалах справи фрагменти відеозаписів у сукупності з іншими матеріалами справи, які узгоджується між собою, є достатньою доказовою базою для належної фіксації скоєння порушення п.2.5 ПДР України, а тому є допустимими і належними доказами. 
Щодо самостійного проходження огляду водієм ОСОБА_1 , апеляційний суд вказує наступне. 
Так, п. 9 Розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої Наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 р., є порушенням, так як з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Тобто,  ОСОБА_1 повинен був пройти медичний огляд у присутності поліцейського протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. 
У відповідності з п.22 Розділу ІІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої Наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 р., висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.
Всупереч наведеному,  ОСОБА_1  більше через дві години самостійно звернулася до медичної установи.
Більше того, такий огляд проведений за відсутності поліцейських, оскільки проводився самостійно, з власної ініціативи особи, що не передбачено КУпАП.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що вказаний доказ не виключає винуватість  ОСОБА_1 в інкримінованому правопорушенні. 
Згідно довідки ОСОБА_1 має правовий статус спеціального суб`єкта водія, що підтверджується посвідченням водія.
Згідно п. 1.3. ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Вказаний нормативний акт встановлює презумпцію знання водієм транспортного засобу його положень та однозначного обов`язку їх виконання.
Згідно п. 2.5. ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За змістом ст. 68 Конституції України, незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Поведінка ОСОБА_1 на відеозаписі вказує, що він не вимагав роз`яснення йому певних прав або особливостей процедури, повністю усвідомлював вимогу працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння, здійснював активні, свідомі та вольові дії, розумів ситуацію, у якій опинився, намагався спотворити адміністративну процедуру та ухилитись від відповідальності.
За таких обставин, суд приходить до висновку про дотримання прав і свобод працівниками поліції під час події.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8,9 Конституції України, а такожстатті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч. 1 ст. 130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання апелянта і захисника на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Шевченка А.В., залишити без задоволення. 
Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2022 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                        В.Я. Рассуждай
Дата документу  Справа № 333/8525/21