Справа № 349/833/22 
Провадження № 33/4808/577/22 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Могила Р. Г. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Гринчишина І.Я. на постанову Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2022 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України,-
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп.,- 
                                                      в с т а н о в и в :
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 05 липня 2022 року о 23 год.23 хв по вул. Кудрика, 3, в м.Рогатині Івано-Франківської області керував транспортним засобом марки LandRover, реєстраційний номер НОМЕР_1 із ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах  алкоголю з порожнини рота,  виражене тремтіння  пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження  огляду на стан сп`яніння  на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, чим порушив 2.5 Правил дорожнього руху.
Не погодившись з вказаним рішенням суду адвокат Гринчишин І.Я., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, необ`єктивною, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, а отже, такою, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного.
Апелянт вказує на те, що при ознайомленні з матеріалами справи про адміністративне правопорушення, а саме при перегляді відеоматеріалів установлено, що поліцейським всупереч зазначеним вище положенням чинного законодавства, не було роз`яснено ОСОБА_1 його права й обов`язки, передбачені статтею ст.268 КУпАП, в тому числі не роз`яснено  право користуватися правовою допомогою.
Посилається на те, що всупереч вказаним вище положенням чинного законодавства, зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 поліцейським було здійснено без достатньої правової підстави, оскільки зазначена поліцейським підстава зупинки транспортного засобу «рух автомобілем у комендантську годину», не передбачена ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію». 
Зазначає, що в порушенні вимог законодавства, працівники поліції не надали ОСОБА_1 свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво  про повірку технічного засобу, за допомогою якого потрібно було провести огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також не поінформували про порядок застосування технічного засобу, чим порушили п.2.3 і п.2.5 вказаної Інструкції.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не були представлені документи, які б підтверджували, що наявний в працівників поліції технічний засіб, дозволений до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, чим порушено п.1.6 вищевказаної інструкції.
Окрім того,  вважає, що не може бути визнаним належним та допустимим доказом у справі і сам відеозапис, долучений працівниками поліції до матеріалів справи. Так, згідно позиції ВС/КАС відеозапис, поданий на підтвердження факту порушення ПДР є належним доказом, лише тоді, якщо в протоколі є посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.
Враховуючи те, що в складеному працівниками поліції протоколі про адміністративне правопорушення відсутнє посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, тому відповідно такий відеозапис не може бути визнаний допустимим доказом у справі.
Сторона захисту вказує на те, що враховуючи все вищенаведене, при винесенні постанови суд першої інстанції зайняв упереджену, непослідовну та необ`єктивну позицію, пославшись на надумані докази, водночас проігнорував процесуальні порушення, допущені працівниками поліції при оформленні адміністративних матеріалів.
Просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Гринчишин І.Я. не з`явились, хоча в установленому законом порядку були повідомлені про розгляд провадження. 
При цьому, захисником адвокатом Гринчишин І.Я. було подано клопотання про розгляд провадження за його відсутності та відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності та її захисник самостійно відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції. 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).
Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника адвоката Гринчишина І.Я.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа  "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення та інші. 
Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.
Перевіряючи доводи захисника адвоката Гринчишина І.Я., який діє в інтересах ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення та ґрунтується на всебічному, повному, та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.
Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи адвоката Гринчишина І.Я.  стосовно невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення та відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення перевірялись судом першої інстанції, внаслідок чого було встановлено, що вони є неспроможними та спростовуються сукупністю досліджених доказів. 
Так, з мотивувальної частини постанови судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 06.09.2022 року вбачається, що у судове засідання, особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 в судовому засіданні своєї вини не визнав та пояснив, що не бажав проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки був тверезий та вважав  безпідставною причину зупинки транспортного засобу. На його думку працівники поліції діяли до нього упереджено, адже неодноразово під різними надуманими приводами зупиняли автомобіль під його керуванням. Сторона захисту просила провадження по справі щодо ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що причиною зупинки-було порушення комендантської години, що не передбачене ст.35 Закону України "Про поліцію". За таких обставини у ОСОБА_1 був відсутній обов`язок виконувати вимоги працівника поліції  про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що судом першої інстанції в повному обсязі були перевірені доводи адвоката Гринчишин Р.Г., які наведені в апеляційній скарзі щодо недоведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення та відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
Судом в судовому засіданні були оглянути та досліджені відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції та відео реєстратора зі службового автомобіля поліції, які долучені до матеріалів справи.
Судом зазначено, що з дослідженого в судовому засіданні відеозапису з нагрудної камери поліцейського встановлено, що водію ОСОБА_1 було роз`яснено причину зупинки транспортного засобу під його керуванням, аргументовано необхідність пройти огляд на стан сп`яніння, доведено до відома порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та наслідки його відмови.  Однак, ОСОБА_1 , будучи водієм транспортного засобу, відмовився виконати вимоги п.2.5 ПДР та пройти огляд на стан сп`яніння. 
Надаючи правову оцінку наявним у справі матеріалам, суддя зазначив, що  приписи статті 266 КУпАП не передбачають присутності свідків за умови застосування поліцейськими технічних засобів фіксації під час проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу, а тому свідки не є необхідними під час фіксації відмови ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння, за умови такої фіксації за допомогою спеціальних технічних засобів. Письмові пояснення свідків не потрібні під час фіксації відмови особи від огляду, яка фіксується на відео, оскільки КУпАП не передбачає наявності свідків навіть для фіксації процедури огляду у медичному закладі.
Суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, на підставі дослідження доказів у справі, що ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та у взаємозв`язку для ухвалення цього рішення, а саме даними, які містяться : актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 05 липня 2022 року, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 05 липня 2022 року, відеозаписом із нагрудної камери працівника поліції, рапортом інспектора СРПП відділення поліції №4 (м.Рогатин) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області Лосик В.Р. від 06 липня 2022 року, протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №233655 від 05 липня 2022 року.
Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
Так, з акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який складений 05 липня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу у зв`язку із виявленням працівником поліції у нього ознак алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, порушення координації рухів. Однак ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу.
Судом обґрунтовано вказано в постанові суду на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний установлений законом огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
При ухваленні постанови суду зазначено, що відсутність доказів відсторонення ОСОБА_1 поліцейськими від керування транспортним засобом жодним чином не спростовує відмову особи (водія) від проходження огляду на стан сп`яніння, що є порушенням пункту 2.5 ПДР України, за що і передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Таким чином, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що доводи сторони захисту не заслуговують на увагу та не спростовують порушення ОСОБА_1 пункту 2.5 ПДР України. 
Окремо судом вказано на те, що вважає неприпустимим, щоб окремі, ймовірно існуючі незначні процедурні порушення під час оформлення матеріалів адміністративного порушення чи розгляду справи, призводили до уникнення відповідальності окремими громадянами, які нехтують вимогами чинного законодавства України і наражають на реальну небезпеку інших громадян.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння підтверджений належними, допустимими та достатніми доказами, що дає суду підстави для визнання особи винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 233655 від 05.07.2022 року, водій ОСОБА_1 05.07.2022 року о 23 годині 23 хвилин у м. Рогатин по вул. Кудрика,3 керував транспортним засобом марки LandRover НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Алкотестера Драгер 6810 та у медичному закладі відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив. вимоги п. 2. 5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою – поліцейським СРПП ВП №4 м. Рогатин старшим лейтенант Лосик В.Р., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою та особо., яка вчинила правопорушення ОСОБА_1 .
Дані ОСОБА_1 були встановлені на підставі посвідчення водія, яке у ОСОБА_1 було вилучено працівником поліції та видано тимчасовий дозвіл на керування транспортними засобами під власноручний підпис ОСОБА_1 відповідній графі протоколу.
ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в суді м. Рогатин.
В протоколі зазначені свідки не зазначені.
До протоколу про адміністративне правопорушення додано посвідчення водія НОМЕР_2 від 28.05.1999 року, акт огляду, направлення, рапорт.
У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 власноручно написав пояснення, де вказує, що він їхав з базару , бо вночі гриміло і він хотів перевірити чи працює холодильник.
Зі змістом протоколу ОСОБА_1 ознайомився  під підпис, що свідчить про його ознайомлення із змістом обвинувачення у вчиненні правопорушення.
Слід зазначити, що в протоколі знаходиться запис поліцейського про те, що автомобіль передано іншому водію із зазначенням даних посвідчення водія та власноручного підпису в протоколі.
Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП. 
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.
Відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та долучених до матеріалів справи відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений з тим, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП . Відеозаписи долучені до матеріалів справи містять відомості про те, що працівником поліції було ознайомлено ОСОБА_1 зі змістом протоколу, який розписався в протоколі про ознайомлення його із правами та місцем розгляду справи в суді, а також надав пояснення в протоколі, у ОСОБА_1 було вилучено посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобами, ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом, а автомобіль передано в керування водію Г.М.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
З долученого запису з відео реєстратора автомобіля патрульної поліції вбачається, що працівники поліції побачили автомобіль марки LAND ROVER д.н.з. НОМЕР_1 рух якого відбувався у комендантський час, оскільки на території Івано-Франківсткої області діяла заборона щодо перебування на вулиці з 23 год по 05 год.  При цьому, працівники поліції під час переслідування вказаного автомобіля, зупинили даний транспортний засіб. В результаті перевірки документі було встановлено, що водієм автомобіля був ОСОБА_1 та при спілкуванні із водієм у працівників поліції виникла підозра, що останній перебуває в стані алкогольного сп`яніння у зв`язку з чим останньому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу та в медичному закладі. 
Так, на відеозаписах з нагрудних камер працівників поліції зафіксовані неодноразові пропозиції працівників поліції ОСОБА_1 на проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, на що останній категорично відмовлявся.
Відеозаписи містять дані того, що працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про причини зупинки транспортного засобу під його керуванням, а саме те, що в даний час діє комендантська година і заборонено перебувати на вулиці.  В автомобілі перебував на місці водія ОСОБА_1 , який надав для перевірки документи на транспортний засіб та посвідчення водіяі не заперечував факту керування транспортним засобом. 
Слід зазначити, що на відеозаписах зафіксовано агресивну поведінку ОСОБА_1 , при спілкуванні з працівниками поліції, який в категоричній формі відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, поводив себе зверхньо і з самого початку спілкування із працівниками поліції використовував нецензурну лайку.
ОСОБА_1 були роз`яснені наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння  та повідомлено, що у разі відмови від проходження такого огляду стосовно водія буде складено протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 неодноразово було повідомлено працівниками поліції та медичним працівником про те, що за відмову від проходження огляду на визначення стану сп`яніння, відносно нього буде складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП.
Свідки працівниками поліції не залучались, оскільки присутність таких не є необхідною у медичному закладі при проходження особою огляду на визначення стану сп`яніння у відповідності до вимог КУпАП.
Так, зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Зокрема, зі змісту відеозапису вбачається, що причиною зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 стало те, що він, керував транспортним засобом під час комендантської години. Водію ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки у відповідності до вимог закону, запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння сертифікованим приладом Драгер, після чого водій ОСОБА_1 , в категоричній формі відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціально технічного приладу. В подальшому, працівником поліції Пасічнику Р.Г. було повідомлено про складання матеріалів адміністративної справи за ч.1 ст.130 КУпАП та  оголошено і роз`яснено зміст протоколу. 
Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку ОСОБА_1 при проходженні ним огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер.
Відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 . Відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення апелянта до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.  
Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення. 
Зі змісту матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції  наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд  у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Разом з тим, зі змісту матеріалів справи та відеозаписів долучених до матеріалів справи вбачається, що підставою для зупинки транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 було те, що він керував транспортним засобом у встановлений комендантський час, поліцейським було вказано водію причину зупинки транспортного засобу під його керуванням.
Відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції  наявних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_1 .
До матеріалів справи долучено акт огляду водія, відповідно до якого у ОСОБА_1 були наявні ознаки: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, порушення координації рухів. Від проведення огляду на  стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер 6810 ОСОБА_1 відмовився. Про що поставив власноручний підпис. Свідки в акті огляду не зазначені.
До матеріалів справи долучено направлення на огляд  водія транспортного засобу  з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 05.07.2022 року ОСОБА_1 також відмовився проходити огляд КНМП "Рогатинська ЦРЛ".
Згідно рапорту поліцейського СРПП ВП №4 м. Рогатин старшого лейтенанта  поліції Лосик В.Р.(а.с.5), патрулюючи в м. Рогатин, по вул.Кудрика, 3, Рогатинського ОТГ було виявлено транспортний засіб LAND ROVER, д. н. з. НОМЕР_1   під керуванням ОСОБА_1 . Оскільки на території Івано-Франківської області комендантський час, заборона перебувати на вулиці діє з 23 год по 05 год., було прийняте рішення зупинити вказаний автомобіль. Під час спілкування з водієм було виявлено явні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук,  різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Даному громадянину було запропоновано пройти у встановленому законом порядку тест за допомогою сертифікованого приладу "Драгер" на факт вживання алкоголю, на що останній відмовився на місці зупинки. Пізніше  ОСОБА_1 було запропоновано проїхати в найближчий  медичний заклад для проходження  тесту на факт вживанню алкоголю, на що останній теж відмовився.  після чого на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що рапорт працівника поліції  за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника ВП №4 м. Рогатин Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області про законність своїх дій.
Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовного дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.
При вирішанні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного  правопорушення, апеляційний суд вважає, що обставини за яких було зупинено транспортний засіб під керування ОСОБА_1 , свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем та відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Апеляційний суд вважає, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння. 
Зокрема, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що сторона захисту не погоджується із діями працівників поліції, оскільки вважає, що останні порушили встановлений законом порядок огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння, що зібрані з порушенням норм законодавства докази не доводять його вини у вчиненні правопорушення та вважає, що зупинка транспортного засобу працівниками поліції була незаконною, а тому всі здобуті докази можна вважати неналежними та недопустимими доказами у справі. 
Перевіряючи вищевказані доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та його захисника Гринчишина І.Я. апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння  або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції  тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не може бути звільнений від адміністративної відповідальності, оскільки не діяв в умовах крайньої необхідності, перебуваючи в стані необхідної оборони чи був у стані неосудності. 
Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку. 
Водій транспортного засобу може відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння як до проведення відповідного огляду так і під час проведення такого огляду.
Апеляційним судом не встановлені обставини, які свідчать про те, що працівниками поліції були порушені вимоги ст.266 КУпАП та, що останні зловживаючи своїми повноваженнями, сфальсифікували докази по справі. Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що огляд на стан сп`яніння взагалі не проводився, оскільки водій відмовився від проходження такого огляду. 
За змістом ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
При цьому закон передбачає необхідну присутність двох свідків у тому випадку, якщо не можливо застосувати технічні засоби відеозапису. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
В даному випадку, суд дійшов до правильного висновку, що матеріали адміністративної справи містять достатньо доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та відмовився від проходження огляду у медичному закладі, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Викладене підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, який складений у відповідності до вимог закону; відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції та відеозапису з відео реєстратора машини патрульної поліції. 
Апеляційний суд вважає безпідставним посилання на те, що працівниками поліції було порушено встановлений законом порядок проходження водія на визначення стану алкогольного сп`яніння, оскільки огляд водія на стан сп`яніння не проводився у зв`язку із відмовою водія транспортного засобу пройти такий огляд. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан алкогольного сп`яніння.  
У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Таким чином, проведення огляду та оформлення результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, проводиться двома способами: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, які затверджені управлінням охорони здоров`я місцевих держаних адміністрацій, в інших закладах охорони здоров`я проведення вказаного огляду заборонено.
Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення. 
Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в  закладах охорони здоров`я.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що водій транспортного засобу може відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння як до початку проведення такого огляду,так і під час його проведення. 
При цьому, відповідно до вимог ст.266 КУпАП присутність двох свідків є обов`язковою тільки в разі неможливості застосування відеозаписів, тоді огляд проводиться у присутності двох свідків і не є обов`язковою у разі відмови водія пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
Факт відмови водія транспортного засобу від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння встановлюється судом на підставі належних та допустимих доказів. 
Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене  ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, обґрунтовано призначив ОСОБА_1   стягнення, яке відповідає вимогам закону.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає можливості призначення іншого менш суворого стягнення ніж було застосовано судом першої інстанції.  
З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

                                                   п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Гринчишина І.Я., який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2022 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.
Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                О.П. Васильєв