ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року	Львів	Справа № 380/13531/22 пров. № А/857/14995/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,
з участю секретаря судового засідання -           Дутки І.Р.,

а також сторін (їх представників):
від позивача -                                         не з`явився;
від відповідача -                                         не з`явився;
від третьої особи -                                         не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Франківської окружної прокуратури міста Львова на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 03.10.2022р. про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Франківської окружної прокуратури міста Львова до Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської обл., третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора щодо проведення державної реєстрації права власності (в частині зміни площі об`єкта нерухомого майна) (суддя суду І інстанції: Кисильова О.Й., час та місце постановлення ухвали суду: 03.10.2022р., м.Львів), -

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою суду від 03.10.2022р. відмовлено в порядку п.1 ч.1 ст.170 КАС України у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою Франківської окружної прокуратури міста Львова до Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської обл., третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора щодо проведення державної реєстрації права власності (в частині зміни площі об`єкта нерухомого майна); роз`яснено, що спір належить розглядати за правилами цивільного судочинства (а.с.33-35).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач Франківська окружна прокуратура міста Львова, який в поданій апеляційній скарзі просить ухвалу суду про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання щодо відмови у відкритті провадження в справі (а.с.37-44).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що державним реєстратором Мудраком Є.М. безпідставно здійснено реєстрацію прав та їх обтяжень (рішення № 59997301 від 25.08.2021р.) в частині змін до розділу щодо об`єкта нерухомого майна - нежитлових будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний № 772523646101) шляхом збільшення їх загальної площі з 2715 кв.м. на 3043 кв.м.
Вказана зміна характеристик об`єкта нерухомого майна відбулася не в результаті вчинення дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення речових прав, а на підставі проведення переобмірів будівлі, що стверджується довідкою Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» № 1005 від 11.08.2021р.
З приводу вказаних обставин позивач звертався до Міністерства юстиції України; проведена перевірка виявила ряд недоліків у роботі державного реєстратора Мудрака Є.М .
Наголошує, що в розглядуваному випадку є відсутнім спір про право; дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії державного реєстратора.
Окрім цього, оскаржуване рішення державного реєстратора унеможливлює виконання рішення Львівського апеляційного суду, яким скасовано документ про виникнення права власності на об`єкт нерухомості у ОСОБА_1 ; реєстраційна дія проведена без врахування накладеного судом арешту на нерухоме майно в межах кримінального провадження № 42016141040000088.
Отже, наведений спір не має приватноправового характеру, спрямований на захист інтересів держави у сфері здійснення кримінального судочинства, що стверджується усталеною судовою практикою по аналогічним спорам.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

          Як слідує з матеріалів справи, 27.09.2022р. за допомогою системи «Електронний суд» позивач Франківська окружна прокуратура міста Львова звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської обл. Мудрака Є.М. № 59997301 від 25.08.2021р. про проведення державної реєстрації права власності ОСОБА_1 , на підставі якого у розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 772523646101, відкритому на будівлі та споруди, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , внесені зміни, а саме: площу об`єкта нерухомого майна змінено з 2715 кв.м на 3043,2 кв.м (а.с.1-18).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що за змістом позовної заяви визнання протиправним і скасування оспорюваного рішення спричинено необхідністю захисту прав та/або інтересів держави від порушень з боку державного реєстратора прав на нерухоме майно, які полягають у вчиненні, на думку прокурора, незаконних реєстраційних дій стосовно майна, власником якого є ОСОБА_1 , який, у свою чергу, також незаконно набув права власності на спірне майно.
Розглядуваний спір не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки державний реєстратор, приймаючи оскаржуване рішення про внесення змін до запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не мав публічно-правових відносин з позивачем.
Оскаржуване рішення про внесення змін до запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосувалось реєстрації прав приватної особи ОСОБА_1 , а не прав державної чи комунальної установи.
Виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з правомірністю набуття третьою особою права власності на об`єкт нерухомого майна в частині площі нежитлових приміщень, що стало підставою для оскарження рішення про внесення змін до запису про право власності на це майно.
Враховуючи, що спір виник із приватноправових правовідносин, суд дійшов висновку, що цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судом за правилами цивільного судочинства.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо прийнятого процесуального рішення про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі вірними, виходячи з наступного.

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
За змістом п.2 ч.1 ст.4 КАС публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.
Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні брати за основу суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

За правилами ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Як встановлено судом першої інстанції, 30.05.2018р. державний реєстратор Кам`янка-Бузької районної державної адміністрації Львівської обл. Якимів С.В. прийняла рішення № 41429049 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлові будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний № 772523646101).
Підставою для прийняття такого рішення є ухвала Трускавецького міського суду Львівської обл. від 01.03.2018р. у справі № 457/171/18, яка в подальшому скасована постановою Львівського апеляційного суду від 02.09.2019р.
25.08.2021р. державний реєстратор Пустомитівської міської ради Мудрак Є.М. прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.08.2021р., індексний номер 59997301, яке стало підставою для реєстрації змін до розділу щодо об`єкта нерухомого майна - нежитлових будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 772523646101).
Відтак, унаслідок проведення державним реєстратором Мудраком Є.М. вказаної реєстраційної дії, внесені зміни до запису про право власності щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним № 772523646101 в частині збільшення площі нежитлових приміщень, а саме: загальну площу приміщення змінено з 2715,0 кв.м на 3043,2 кв.м.
Відповідно до інформації, наявної в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, підставою для прийняття вказаного рішення стала подана заявником ОСОБА_1 довідка № 1005 від 11.08.2021р., видана Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки».

Із змісту заявленого позову вбачається, що позивач Франківська окружна прокуратура міста Львова просить суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Мудрака Є.М. про внесення змін до запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 25.08.2021р. за індексним номером 59997301 щодо об`єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 772523646101.
За змістом позовної заяви визнання протиправним і скасування оспорюваного рішення зумовлено необхідністю захисту прав та/або інтересів держави від порушень з боку державного реєстратора прав на нерухоме майно, які полягають у вчиненні, на думку прокурора, незаконних реєстраційних дій стосовно майна, власником якого є ОСОБА_1 , який, у свою чергу, також незаконно набув права власності на спірне майно.
За таких обставин предметом спору в цій справі є законність набуття приватною особою права власності на нерухоме майно, що свідчить про приватноправовий характер спірних правовідносин, при цьому з огляду на суб`єктний склад сторін спору має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Такий висновок стверджується наступним.
Рішення та дії суб`єкта владних повноважень у сфері реєстрації або обліку прав на майно можуть оспорюватися з підстав щодо їх законності, а вимоги про визнання рішення/дій незаконними - розглядатися в порядку цивільного судочинства, якщо за результатами реалізації відповідного рішення/дій виникає право на майно й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.
У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання майнового права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.
Викладене свідчить про те, що спір який розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки державний реєстратор, приймаючи оскаржуване рішення про внесення змін до запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не мав публічно-правових відносин з позивачем.
Оскаржуване рішення про внесення змін до запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосувалось реєстрації прав приватної особи ОСОБА_1 , а не прав державної чи комунальної установи чи самого позивача.

Отже, виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з правомірністю набуття третьою особою права власності на об`єкт нерухомого майна в частині площі нежитлових приміщень, що стало підставою для оскарження рішення про внесення змін до запису про право власності на це майно.

Тобто, предметом розгляду в цій справі є законність набуття приватною особою права власності на нерухоме майно, що свідчить про приватноправовий характер спірних правовідносин та з огляду на суб`єктний склад сторін спору має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.
Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої внесені зміни до запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Правильність викладених висновків стверджується усталеною судовою практикою по аналогічним справам.
Зокрема, у постанові від 29.05.2019р. у справі № 815/4063/15 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що правовідносини у сфері державної реєстрації виникають виключно між суб`єктом звернення за вчиненням реєстраційних дій як власником або володільцем майна та державним реєстратором як суб`єктом, уповноваженим на здійснення реєстраційних дій. При цьому, правовідносини, які виникають між цими суб`єктами, носять публічний характер, оскільки мають на меті підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно.
Разом з цим, якщо внаслідок посвідчення набуття, переходу або припинення речового права особою шляхом вчинення певних реєстраційних дій на майно порушуються права та/або інтереси інших осіб публічного або приватного права, то правовідносини втрачають публічний характер.
Оскільки метою оскарження реєстраційних дій особою, яка уважає, що вчиненими стосовно власника або володільця майна реєстраційними діями порушено її права та/або інтереси, є припинення такого набутого речового права, то спір набуває приватноправового характеру.
Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 04.09.2018р. у справі № 823/2042/16, якщо позивач не був заявником стосовно оскаржуваних ним реєстраційних дій, які були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог, про скасування оскаржуваного рішення, запису в державному реєстрі прав, вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято спірне рішення, здійснено оспорений запис.
Також Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на правову позицію, висловлену, зокрема, в постановах від 28.11.2018р. у справі № 823/1508/16, від 16.01.2019р. у справі № 823/692/17, від 19.06.2019р. у справі № 824/1751/14-а, відповідно до якої спір про скасування рішення та/або запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно за іншою особою є приватноправовим та з огляду на суб`єктний склад має бути вирішений за правилами цивільного або господарського судочинства.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що спір виник із приватноправових правовідносин, а тому такий не є публічно-правовим і має вирішуватися судом за правилами цивільного судочинства.

          Додатково колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що розгляд цього спору в порядку адміністративного судочинства окремо від розгляду спору щодо належності речового права на спірне майно не розв`яже остаточно спір між особами, які одночасно претендують на набуття речових прав на це майно, оскільки реєстраційні дії являють собою посвідчення факту набуття певних речових прав, однак не є підставою їх набуття.

          Доводи апелянта в іншій частині, які викладені в апеляційній скарзі, на правомірність прийнятої ухвали не впливають.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, цитуванні висновків Європейського Суду з прав людини, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі.

Оцінюючи в сукупності вищезазначене, в суду першої інстанції були достатні і належні підстави для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі п.1 ч.1 ст.170 КАС України, а тому оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам закону.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстави для скасування ухвали колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.
Враховуючи результат апеляційного розгляду, та керуючись приписами ст.139 КАС України, понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта Франківську окружну прокуратуру міста Львова.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.ст.310, 312, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Франківської окружної прокуратури міста Львова на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 03.10.2022р. про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі № 380/13531/22 залишити без задоволення, а згадану ухвалу суду - без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Франківську окружну прокуратуру міста Львова.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Дата складання повного тексту судового рішення: 19.12.2022р.