Справа № 303/5526/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        23 листопада 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.
за участю секретаря                ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 303/5526/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити перерахунок за кредитним договором, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 29 жовтня 2020 року, повний текст якого складено 29 жовтня 2020 року, головуючий суддя Кость В.В., -

встановив:

25.09.2020 ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити перерахунок за кредитним договором мотивуючи таким.
04.08.2005 сторони уклали кредитний договір № МКН0GК00001302, на підставі якого банк надав позивачу кредит у сумі 30000,00 дол. США на споживчі потреби з кінцевим терміном повернення 03.08.2015.
Цього ж дня був укладений договір іпотеки, на підставі якого на забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором у іпотеку був переданий належний йому житловий будинок АДРЕСА_1 .
04.08.2005 позивач також уклав із ТОВ «Страхова компанія «Кредо»» договір особистого страхування № MKH0GKP0995 і договір страхування майна № MKH0GK00001302/1280.
У 2010 році позивач потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого став інвалідом ІІ групи. За цим страховим випадком страхова компанія нарахувала страхове відшкодування близько 24000,00 дол. США.
У лютому 2011 року страхова компанія перерахувала банку як вигодонабувачу за договором страхування 18475,28 дол. США, які були зараховані на рахунок за кредитом, а також 4000,00 дол. США перерахувала позивачу. Отримані банком кошти повністю покривали заборгованість за кредитним договором, тому відповідач вважав, що не має боргу за цим договором.
У лютому 2014 року позивач продав свій автомобіль, отримані за нього кошти були зараховані на його картковий рахунок у АТ КБ «ПриватБанк». Однак, скористатись коштами позивач не змін, оскільки вони автоматично були списані в рахунок погашення заборгованості. Як пояснили в банку, з незрозумілих причин страховим відшкодуванням борг за кредитним договором не був погашений у повному обсязі, але зараз борг вже відсутній.
У вересні 2015 року позивач випадково дізнався про існування заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду від 14.09.2015 у справі № 303/4992/15-ц, яким із нього було стягнуто на користь АТ КБ «ПриватБанк» 9752,76 дол. США заборгованості за кредитним договором від 04.08.2008 № МКН0GК00001302.
Лише в ході подальшого розгляду справи № 303/4992/15-ц після перегляду заочного рішення суду з`ясувалося, що з 18475,28 дол. США страхового відшкодування, які надійшли на рахунок банку 04.02.2011, лише 4959,40 дол. США були зараховані на погашення простроченої заборгованості за кредитом, а решта 13515,88 дол. США були 15.02.2011 зараховані на валютний депозитний рахунок № НОМЕР_1 , з якого потім у період з березня 2011 року по серпень 2013 року здійснювалися нерегулярні списання коштів на погашення кредитної заборгованості.
Внаслідок цього попри наявність достатніх коштів для повного погашення боргу утворилася штучна заборгованість за кредитним договором, на яку нараховувалися відсотки та пеня.
Крім того, за відсутності для того будь-якої правової підстави, відсутності відповідних умов кредитного договору відсотки банк нараховував за ставкою 27,24% річних, а також нараховував пеню.
Врахувавши ці обставини Мукачівський міськрайонний суд рішенням від 10.02.2016 у справі № 303/4992/15-ц відмовив АТ КБ «ПриватБанк» у позові. Проте, рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 27.04.2016 рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10.02.2016 було скасоване, позов банку був задоволений, однак постановою Верховного Суду від 10.10.2018 рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 27.04.2016 скасовано, а рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10.02.2016 залишено в силі.
Таким чином, указаним рішенням Мукачівського міськрайонного суду встановлені обставини, що не підлягають повторному доказуванню.
Незважаючи на таке вирішення спору та на неодноразові звернення позивача до банку про перерахунок заборгованості банк відмовляється її перерахувати та досі продовжує нараховувати відсотки за ставкою 27,24% річних і пеню. Позивачу йдуть також погрози реалізувати предмет іпотеки на погашення боргу.
Дії відповідача щодо незарахування страхового відшкодування на повне погашення заборгованості за кредитним договором, а також щодо нарахування відсотків за ставкою 27,24% річних і пені порушують вимоги закону, умови договорів і є неправомірними. Цим істотно порушуються права позивача як споживача, унеможливлюється встановлення реальної суми заборгованості за кредитним договором і реальний розрахунок за ним. Це також перешкоджає позивачу зняти обтяження з предмета іпотеки та вільно розпоряджатись ним.
Посилаючись на ці обставини, на норми ЦК України щодо кредитування, договірних зобов`язань і порядку їх виконання, на норми законодавства про права споживачів і споживче кредитування, вказуючи на порушення банком як норм закону, так і умов договорів про кредит і про страхування, позивач ОСОБА_2 просив:
визнати неправомірними дії АТ КБ «ПриватБанк»:
щодо нарахування відсотків по кредитному договору від 04.08.2005 № МКН0GК00001302 за відсотковою ставкою 27,24% річних, а також пені;
щодо незарахування 04.02.2011 всієї суми страхової виплати на погашення заборгованості за кредитом;
зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк»:
списати (скасувати) неправомірно нараховані відсотки за відсотковою ставкою 27,24% річних та неправомірно нараховану пеню;
здійснити перерахунок за кредитом, зарахувавши всю суму страхової виплати в сумі 18475,28 дол. США в день її надходження (04.02.2011) на погашення кредиту.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 29.10.2020, з урахуванням ухвали цього ж суду від 31.12.2020 про виправлення описки в рішенні суду, позов задоволено частково:
зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок за кредитним договором від 04.08.2005 № МКН0GК00001302 шляхом зарахування всієї суми страхового відшкодування у розмірі 18475,28 дол. США в день її надходження (04.02.2011) на погашення кредитної заборгованості ОСОБА_2 ;
у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено;
стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» у дохід держави 2102,00 грн судового збору.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції із урахуванням наявності преюдиційного рішення суду та з огляду на фактичні обставини справи виходив із обґрунтованості та доведеності позову щодо неправомірності дій банку, внаслідок яких страхове відшкодування не було зараховане на повне погашення заборгованості позивача за кредитним договором, що потягло порушення прав позивача, захист яких забезпечується зобов`язанням банку провести відповідний перерахунок заборгованості.

Позивач ОСОБА_2 оскаржив рішення суду в частині відмови в інших, окрім перерахунку заборгованості, позовних вимогах як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суть доводів скарги зводиться до такого.
Відсотки в розмірі 27,24% річних банк неправомірно почав нараховувати з травня 2010 року, коли позивач був у лікарні та не міг сплачувати кошти. А страхове відшкодування надійшло до банку лише 04.02.2011 і до цього часу підвищені відсотки вже нараховувалися.
Тому перерахунок заборгованості з 04.02.2011 не в повній мірі відновить права позивача, а якщо нараховані відсотки не будуть списані, це не дасть змоги погодити реальну суму заборгованості в рамках перерахунку та не дасть змоги припинити іпотеку.
Крім того, судом вже встановлено, що умова про відсотки в розмірі 27,24% річних нікчемна, тому немає ніяких підстав для їх нарахування.
За таких обставин, слід списати і пеню, нараховану за такими відсотками.
Банк фактично не здійснив перерахунок заборгованості відповідно до рішення суду, ухваленого в справі № 303/4992/15-ц, а продовжує нараховувати 27,24% річних і в 2020 році.
Позивач просить в оскарженій частині рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити його позов повністю.

Відповідач АТ КБ «ПриватБанк» оскаржив рішення суду в частині задоволення вимог позивача, наводить у скарзі доводи, суть яких зводиться до такого.
Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10.02.2016 у справі № 303/4992/15-ц не має преюдиційного значення в справі, оскільки в ньому йдеться лише про оцінку судом певних фактів, а не про встановлення обставин, які не підлягають повторному доказуванню.
У контексті питання про страхове відшкодування суд не мав підстав обґрунтовувати часткове задоволення позову посиланням на умови договору страхування, де банк є не стороною, а вигодонабувачем. Умови договору страхування не створюють для банку обов`язків, тому не може йтися про їх порушення банком.
Заборгованість, відсотки і пеня були нараховані відповідно до умов кредитного договору враховуючи, що позичальник не вносив щомісячні платежі своєчасно. При цьому, банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, банк мав право нараховувати відсотки за підвищеною ставкою 27,24% річних, мав право нараховувати й пеню, оскільки позичальник не звільняється від відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Беручи до уваги п.п. 1.1., 1.2. кредитного договору, банк мав право спрямувати страхове відшкодування на погашення заборгованості в строки, що передбачалися кредитним договором, тобто, щомісячними платежами в межах строку кредитування. Позичальник не просив банк про дострокове погашення кредиту, тому банк не мав підстав для зарахування отриманого страхового відшкодування на дострокове погашення кредиту.
Відповідач просить рішення в частині задоволених вимог скасувати та відмовити в позові повністю.

У відзиві на апеляцію АТ КБ «ПриватБанк» позивач ОСОБА_2 підтверджував свою правову позицію в справі, вказував на необґрунтованість скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду – без змін.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 06.12.2021 провадження в справі було зупинено до залучення до участі в ній правонаступника ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 20.07.2022 залучено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину після смерті свого сина ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до участі в справі як правонаступника ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення: позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Моняка Р.В., які апеляцію позивача підтримали, скаргу відповідача не визнали, представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Дурдинець Р.Ю., яка апеляцію відповідача підтримала, скаргу позивача не визнала, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши справу № 303/4992/15-ц, суд приходить до такого.

За приписами ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 5, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-82 ЦПК України:
загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність;
кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;
особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;
при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається;
сторони в цивільних відносинах є юридично рівними, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені ч.ч. 2-5 ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом;
цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;
кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень;
обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, за загальним правилом не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини;
доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України щодо договірних, кредитних зобов`язань та у відповідній частині нормами законодавства про страхування, про захист прав споживачів у редакції, що була чинною на час виникнення юридичних фактів, що мають значення в справі.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ч.ч. 1, 3 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ст. 510 ч. 1 ЦК України). Зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи; у випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора (ст. 511 ЦК України).

Договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі; виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору (ст. 636 ч.ч. 1, 2 ЦК України).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування» (Закон № 435-IV).

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (ст. 16 ч. 1 Закону № 435-IV, ст. 979 ЦК України).

Страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку; страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування (ст. 985 ч.ч. 1, 2 ЦК України).

Боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 531 ЦК України).

За загальним правилом, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору; сплата процентів за кредитом є істотною умовою договору, здійснюється у строки та на умовах, визначених договором (ст.ст. 536, 626, ст. 628 ч. 1, ст. 631 ч. 1, ст. 638 ч. 1, ст. 1048 ч. 1, ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 11-14, 202, 204, 509, 525, 526, 549, 550, 611, 612, 614, 622-625, 629, ст. 1050 ч. 2, ст. 1054 ЦК України, цивільні права та обов`язки, що виникають із договорів, повинні належно виконуватися; позичальник зобов`язаний повернути борг кредитору, а останній вправі вимагати стягнення боргу, за відповідних умов – достроково, включно зі штрафними санкціями з боржника; правомірність правочину презюмується; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Встановлено, що Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (у подальшому – Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», АТ КБ «ПриватБанк») 04.08.2005 уклало з ОСОБА_2 кредитний договір № МКН0GК00001302, на підставі якого банк зобов`язався надати позивачу кредит у сумі 30000,00 дол. США на споживчі цілі (на купівлю житла) і 2853,00 дол. США на оплату страхових платежів, зі сплатою за користування коштами 0,88% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісяця в період сплати комісії у розмірі 0,18% від суми виданого кредиту та інших передбачених договором платежів, із кінцевим терміном повернення 03.08.2015, належний з позичальника щомісячний платіж був визначений у розмірі 462,28 дол. США, період сплати – з 15 по 20 число кожного місяця (а.с. 11-12).

04.08.2005 ОСОБА_2 (страхувальник) уклав із ТОВ «Страхова компанія «Кредо»» (страховиком) на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» (вигодонабувача) договір особистого страхування № MKH0GKP0995 (а.с. 13-14). За умовами цього договору, зокрема:
страховик зобов`язується в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або вигодонабувачу, а страхувальник зобов`язується своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (п. 5.1.);
договір укладено з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 04.08.2005 № МКН0GК00001302 (п. 7.2.);
страховими випадками за цим договором визнаються, зокрема, смерть застрахованої особи, яка настала внаслідок нещасного випадку; стійка втрата застрахованою особою працездатності (встановлення інвалідності) внаслідок нещасного випадку (п. 9.);
якщо на момент прийняття рішення про страхову виплату:
у страхувальника існує заборгованість за кредитним договором, строки виконання якої вже настали, страхова виплата здійснюється вигодонабувачеві і спрямовується на погашення цієї заборгованості (п. 15.6.1. пп. 1));
у страхувальника існують зобов`язання за кредитним договором щодо погашення кредиту, строки виконання яких ще не настали, сума страхової виплати, яка залишилася після розрахунку за пп. 1) цього пункту, що не перевищує загальної суми зобов`язань страхувальника за кредитним договором, вважається достроковим погашенням кредиту, виплачується вигодонабувачеві і спрямовується на погашення кредиту (п. 15.6.1. пп. 2));
сума страхової виплати, що залишилася після здійснення виплат за пп. 2) цього пункту, здійснюється страхувальнику або його нащадкам (п. 15.6.1.).

ЗАТ КБ «ПриватБанк» окрім того, що був вигодонабувачем за договором особистого страхування від 04.08.2005 № MKH0GKP0995, виступав також страховим агентом і гарантом виконання страховиком своїх зобов`язань за договором.

Даними банківської виписки про оборот за рахунком позичальника ОСОБА_2 № НОМЕР_2 підтверджується, що 04.02.2011 на рахунок надійшли кошти страхового відшкодування в сумі 18475,28 дол. США, із яких 04.02.2011 на погашення заборгованості за кредитом були зараховані лише суми 242,47 дол. США і 166,12 дол. США, разом – 408,99 дол. США, а 703,07 дол. США були зараховані на погашення пені, відсотків і комісії (а.с. 22-30). Подальші часткові зарахування відбувалися починаючи з 15.02.2011.

Водночас даними складених банком і наданих суду першої інстанції розрахунків фіксувалася заборгованість позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором від 04.08.2005 № МКН0GК00001302:
станом на 31.01.2011 за сумою кредиту – 17900,34 дол. США (поточна заборгованість), 2136,96 дол. США (прострочена заборгованість), за відсотками – 1650,73 дол. США, за пенею – 343,40 дол. США, за комісією – 432,00 дол. США, разом – 22463,43 дол. США;
станом на 04.02.2011 за сумою кредиту – 17900,34 дол. США (поточна заборгованість), прострочена заборгованість за сумою кредиту відсутня, за відсотками – 105,44 дол. США, за пенею заборгованість відсутня, тобто, заборгованість зменшилася на суму 4457,65 дол. США (2136,96 дол. США +1545,29 дол. США + 343,40 дол. США + 432,00 дол. США) і становила 18005,78 дол. США (а.с. 16-21, 46-50).

Суду апеляційної інстанції був наданий розрахунок, у якому станом на 04.02.2011 заборгованість за сумою кредиту – 17900,34 дол. США (поточна заборгованість), прострочена заборгованість за сумою кредиту відсутня, за відсотками – 105,44 дол. США, за пенею заборгованість відсутня, проте, в частині простроченої заборгованості за кредитом і за відсотками, що передувала даті 04.02.2011, розрахунок істотно відрізняється від попередніх, оскільки станом на попередню вказану в розрахунку дату 21.01.2011 заборгованість становить:
за сумою кредиту – 17900,34 дол. США (поточна заборгованість), 408,99 дол. США (прострочена заборгованість) (проти 2136,96 дол. США у попередніх розрахунках), за відсотками – 216,46 дол. США (проти 1582,05 дол. США у попередніх розрахунках), за пенею – 2,10 дол. США, за комісією – 54,00 дол. США (проти 432,00 дол. США у попередніх розрахунках), разом – 18581,89 дол. США (а.с. 130-131).

З наявних розрахунків заборгованості за кредитним договором, з інших матеріалів справи випливає та відповідає правовій позиції відповідача, що в день надходження страхового відшкодування на банківський рахунок вся сума цього відшкодування не була зарахована на погашення обрахованих на цю дату елементів заборгованості за кредитним договором. Після зарахування незначної частини коштів, що надійшли, банк продовжив нарахування елементів заборгованості за кредитним договором (сума кредиту, відсотки, комісія, пеня) без врахування того факту, що сума зарахованого страхового відшкодування забезпечувала, залежно від коректності розрахунку заборгованості, погашення практично всієї заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором, а враховуючи, що частину коштів зі страхового відшкодування отримав безпосередньо страхувальник, загалом страхове відшкодування покрило б усю заборгованість.

Будь-яких даних і доказів про те, що банк обговорив із позичальником питання про повне погашення кредиту, зміну строку виконання зобов`язання, реальна можливість для чого існувала, немає, а обставини свідчать про протилежне, оскільки банк без будь-яких для того правових підстав тривалий час розпоряджався отриманим страховим відшкодуванням на власний розсуд.

Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку; якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора; боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання; боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора (ст. 613 ч.ч. 1-4 ЦК України).

За встановлених обставин, кредитор не вчинив належних і зрозумілих позичальнику дій, що випливають як із суті зобов`язання, із вимог закону, так і зі звичаїв ділового обороту щодо недопущення заподіяння шкоди іншій особі, надання своєчасної можливості належно виконати зобов`язання. Кредитор не виконавши обов`язків, що їх слід було виконати саме йому, не довівши відсутності своєї вини у простроченні, у подальшому пред`явив до ОСОБА_2 вимоги про стягнення безпідставно нарахованого боргу, а також санкцій за прострочення грошового зобов`язання не враховуючи того, що за умови добросовісних дій та врахування реальних обставин і законних майнових прав та інтересів боржника мав змогу своєчасно задовольнити свої вимоги за рахунок страхового відшкодування, однак, не будучи позбавленим такої можливості розпорядився цими коштами цілком в інший спосіб. Тож має місце прострочення кредитора, дії якого по суті мали наслідком неможливість своєчасного або в розумний строк після виникнення для боржника відповідних обставин розрахунку за договором.

Позичальник як споживач фінансових послуг, об`єктивно слабша сторона договору, вправі був покладатися на добросовісні дії кредитора, очікувати, що той не діятиме йому на шкоду. Зрештою, позичальник вправі був обґрунтовано розраховувати на виконання банком як вигодонабувачем і договору страхування, укладеного на користь банку саме під умовою зарахування страхового відшкодування на погашення боргу, де банк, прийнявши виконання договору страховиком, зобов`язаний був вирішити питання про дострокове погашення кредиту чи в усякому разі основної його частини. Умови, зокрема, пункту 15.6.1. договору страхування є чіткими, не допускають двозначного тлумачення, прямо вказують на необхідність вирішення питання про дострокове погашення боргу і не наділяють вигодонабувача правом діяти інакше, в тому числі, правом розпорядитися отриманим страховим відшкодуванням в інший, аніж визначений договором страхування, спосіб.

Доводи банку про те, що те, що договір страхування не покладає на нього жодних обов`язків, безпідставні та суперечать закону, звичаям ділового обороту та суті спірних правовідносин, у яких кредитні та страхові відносини нерозривно пов`язані та обумовлюють одні одних, породжують цивільні права та обов`язки для всіх їх учасників.

Отже, дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо незарахування 04.02.2011 всієї суми страхової виплати на погашення елементів заборгованості за кредитним договором не ґрунтуються на законі, суперечать умовам договорів, не відповідають принципу добросовісності в цивільному обороті, а відтак не ґрунтуються на праві, тому є протиправними (або неправомірними, як їх трактує позивач, що не змінює суті).

Такі дії потягли неправомірне продовження кредитних правовідносин у фактично незмінному вигляді, подальше нарахування платежів за кредитним договором тощо, підстав для чого за умови своєчасного і повного зарахування страхового відшкодування не було.

Окрім зобов`язання банку здійснити відповідний перерахунок за кредитним договором позивач поставив також вимоги про визнання неправомірними дій банку щодо нарахування відсотків за договором за підвищеною ставкою 27,24% річних, а також пені, щодо незарахування 04.02.2011 страхового відшкодування на погашення заборгованості та про зобов`язання банку списати неправомірно нараховані відсотки за ставкою 27,24% річних та неправомірно нараховану пеню.

Суд першої інстанції задовольнив позов частково, зобов`язавши відповідача здійснити перерахунок за договором шляхом зарахування всієї суми страхового відшкодування у розмірі 18475,28 дол. США в день її надходження (04.02.2011) на погашення кредитної заборгованості позивача. В інших вимогах позову суд відмовив.

Апеляційний суд погоджується з таким вирішенням справи, позаяк воно відповідає вимогам закону та враховує правила щодо необхідності захисту права в ефективний спосіб, ефективними засобами, якими реально захищається чи поновлюється право.

Питання про неправомірність нарахування банком відсотків за кредитним договором за підвищеною ставкою 27,24% річних вирішене рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 10.02.2016 у справі № 303/4992/15-ц, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 10.10.2018 (а.с. 31-35, а.с. 136-137, 216-219 справи № 303/4992/15-ц).

Цими судовими рішеннями встановлено безпідставність нарахування відсотків за кредитним договором від 04.08.2005 № МКН0GК00001302 за підвищеною ставкою 27,24% річних у період з 05.09.2006 по 23.07.2015 через неврегульованість такої ставки договором. Встановлено також факт отримання страхового відшкодування в сумі 18475,68 дол. США та безпідставного стягнення за рахунок цих коштів підвищених відсотків у період з лютого 2011 року по липень 2013 року, а також пені до липня 2013 року.

Тому неправомірність нарахування відсотків за підвищеною ставкою та пені встановлена чинними рішеннями суду і повторного доказування, встановлення чи підтвердження не вимагає.

Вимога про списання неправомірно нарахованих відсотків і пені не є належним і ефективним способом захисту права.

Зважаючи на встановлену протиправність відповідних дій банку, всі вимоги позову охоплюються (поглинаються) вимогою про зобов`язання банку здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором виходячи з факту отримання банком як вигодонабувачем, який одночасно є кредитором, страхового відшкодування, обов`язку невідкладно зарахувати кошти на погашення елементів заборгованості за кредитним договором, враховуючи, при цьому, результати розгляду справ № 303/4992/15-ц і № 303/5526/20 та обставини, встановлені в них чинними судовими рішеннями. Остаточний розрахунок між сторонами за кредитним договором від 04.08.2005 № МКН0GК00001302, зміна чи відсутність зміни строку виконання зобов`язання, реальність боргу, визначеного за належною відсотковою ставкою, інші обставини щодо врегулювання спірних відносин між сторонами тощо залежать від результату такого перерахунку.

Відтак на підставі ст. 375 ЦПК України апеляції сторін, які правильності по суті, законності та справедливості рішення суду не спростовують, слід залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд –

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Мукачівського міськрайонного суду від 29 жовтня 2020 року – без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 12 грудня 2022 року.

Судді