ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1429/22 Справа № 178/954/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Цаберябий Б. М. Суддя у 2-й інстанції - Руденко В. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 листопада 2022 року                                                                м. Дніпро

       Суддя Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника Токарєва Валентина Васильовича, поданої в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, кінолога ВЧ НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2022 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП), -
В С Т А Н О В И В :

       Постановою судді місцевого суду визнано винуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто зі  ОСОБА_1  судовий збір на користь держави у розмірі 496 грн. 20 коп.

       У постанові суду зазначено, що 23 липня 2022 року о 10 год. 00 хв. на автошляху М-30 + 916 км, що на території Кам`янського / Криничанського / району Дніпропетровської області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Volkswagen Golf, д/н НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено актом огляду на стан сп`яніння, проведеному за допомогою технічного засобу Драгер, який показав результат тесту 1,55 проміле. 

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування постанови судді Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2022 року та просить закрити провадження у справі за відсутністю в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення.
Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та винесене з порушенням норм матеріального права.
В обґрунтування зазначає, що ОСОБА_1 свою вину у вчиненні даного адміністративного правопорушення не визнає, оскільки вимоги п. 2.9а ПДР України ним не порушувались. Аргументує тим, що ввечері 22.07.2022 ОСОБА_1 дійсно вживав алкогольні напої у невеликій кількості, так як був у короткостроковій відпустці вдома. Вранці 23.07.2022 його раптово викликали до військової частини та близько 10-00 год. того ж дня він керував транспортним засобом Volkswagen Golf, д/н НОМЕР_2 , рухаючись по дорозі М-30 916 км. По дорозі його зупинив екіпаж патрульної поліції, який зазначив, що він порушив ПДР, проте ОСОБА_1 вказав, що він нічого не порушував. В свою чергу поліцейські не надали на його прохання докази такого порушення, не зазначили про них в протоколі про адміністративне правопорушення та не долучили до матеріалів справи. Надалі в ході спілкування, поліцейський вказав, що у ОСОБА_1 є ознаки алкогольного сп`яніння та запропонував йому пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою “Драгера”, на що він погодився. Коли ОСОБА_1 побачив, що на “Драгері” був показник 1,55 проміле він був здивований, про що заявив поліцейському та не погодився із цим показником технічного засобу. При цьому, поліцейськими не роз`яснювалися ОСОБА_1 положення ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, про що свідчить відсутність його підпису в протоколі про адміністративне правопорушення. 
Окрім того, в протоколі не зазначено згоду чи незгоду водія з результатами проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським із застосуванням спеціальних технічних засобів, згоду чи незгоду на проведення огляду на стан сп`яніння в медичному закладі. Також в протоколі не зазначено про залучення поліцейським при складенні цього протоколу свідків відмови водія від проведення огляду на стан сп`яніння в медичному закладі.
Також захисник вказує, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 було складено лише із застосуванням технічних засобів відеозапису за відсутності відмови останнього від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння. Тобто, у даному випадку поліцейським були застосовані норми п. б Розділу X Інструкції у редакції наказу МВС України № 808 від 05 листопада 2021 року, що набрав чинності 04 січня 2022 року, в результаті чого складено протокол без присутності двох свідків, що, на думку сторони захисту, не відповідає вимогам п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ № 1103 від 17 грудня 2008 року. Таким чином, співробітником поліції не було застосовано підзаконний акт вищої юридичної сили, у зв`язку із чим дії цієї посадової особи щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення без присутності двох свідків призвели до порушення принципу верховенства права, і, як наслідок порушення права на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
При цьому звертає увагу, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено: про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі (власноручний запис та підпис водія про таку відмову відсутній); про складення поліцейським направлення на огляд в медичному закладі, який здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення, або про відмову пройти такий огляд; про порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху і яких саме пунктів, у зв`язку із чим його було зупинено співробітником поліції; не зазначено про незгоду водія з результатами огляду на стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. Таким чином, на переконання захисника, зазначений протокол, як письмовий доказ, не може бути використаний в суді як доказ щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.
Також на переконання сторони захисту, що не може бути доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення і рапорт поліцейського ОСОБА_2 , оскільки в ньому не зазначено причину зупинки, не зазначено відмову водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі. В свою чергу, в акті огляду водія на стан алкогольного сп`яніння з використання спеціальних технічних засобів не зазначено, що свідки не залучались, акт не має дати та часу складення, в бланку цього акту взагалі не передбачено графу для власноручного запису особою про «незгоду з результатами огляду».
При цьому сторона захисту вважає, що із відеозапису з боді-камери співробітника поліції також неможливо встановити ознак сп`яніння та обставини зупинки автомобіля. Оскільки відеозаписом не зафіксована згода водія з результатами огляду на стан сп`яніння із застосуванням приладу “Драгер”, як і відсутні свідки даної події та пропозиція поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі. 
Водночас зауважує, що згідно ст.35 Закону України “Про національну поліцію” передбачений виключний перелік підстав для зупинки транспортного засобу, однак матеріали справи не містять передбачені законом підстави для такої зупинки. Огляд водія з метою виявлення чи перебуває особа у стані алкогольного сп`яніння, з точки зору вищевказаних вимог закону, не може бути підставою для зупинки транспортного засобу, так як не може бути візуально встановлено поліцейським під час руху транспортного засобу. Таким чином, обставин, визначених законом, які давали поліцейському право вимагати від ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння були відсутні.

В судове засідання апеляційної інстанції захисник Токарєв В.В. та особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату та час судового розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомили, але їх неявка, відповідно до приписів ч.6 ст.294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КупАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Між тим, вказаних вимог закону судом першої інстанції не дотримано з огляду на наступне.
       Як слідує зі змісту постанови суду першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суддя місцевого суду послався, як на докази, на матеріали справи, а саме на: протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 069072 від 23.07.2022, складений у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП та акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення  від 23.07.2022 року серії ААБ №069072 (а.с.1) вбачається, що 23 липня 2022 року о 10 год. 00 хв. на автодорозі М-30 + 916 км, що на території Криничанського району Дніпропетровської області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Volkswagen Golf, д/н НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом із застосуванням приладу “Drager ALKOTEST 6810” на нагрудну камеру 471050, 460358, який показав результат огляду 1,55 ‰, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР України, тобто скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП. У протоколі в графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення зазначено, що пояснення від надасть в суді. Документи не вилучались, так як було пред`явлено “Дію", тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався. Протокол підписаний особою, яка притягається до адміністративної відповідальності та ним отримано його копію.
Згідно акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів при проведенні огляду за допомогою  “Drager ALKOTEST 6810-0262” у ОСОБА_1  було встановлено позитивну пробу 1,55 ‰ (а.с.3).

Проте, судом апеляційної інстанції було відтворено відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції, який міститься у 1 файлі на одному компакт-диску, долученому до матеріалів справи (обкладинка диску не пронумерована).

Так з відеофайлу export-efqrt тривалістю 00:00:00 — 00:20:37 з часом запису 09:42:29 — 10:12:02, який містить фрагментарний відеозапис перебігу подій, вбачається, що на блок-пості, розташованого на трасі біля посту поліції, співробітниками поліції був зупинений водій ОСОБА_1 . В ході розмови, поліцейський попросив водія ОСОБА_1  відігнати автомобіль на узбіччя, після чого роз`яснив, що у нього виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та запропонував йому пройти огляд на стан сп`яніння з використанням приладу DRAGER Alcotest. При цьому ОСОБА_1 зазначав, що він вчора вживав алкогольні напої, перебував у відпустці, проте саме в цей день не пив, їхав за терміновим викликом до керівництва, проти проходження огляду за допомогою приладу DRAGER Alcotest ОСОБА_1 не заперечував, прохав співробітників поліції не складати протокол про адміністративне правопорушення.
Надалі, із відеозапису який фрагментарно вирізаний тривалістю 10 хвилин вбачається, що у ОСОБА_1 , який вже знаходився в приміщенні посту поліції з`ясовували його анкетні дані, на що останній пред`явив застосунок “Дія”. Потім він разом з іншими працівниками поліції пройшли до іншого приміщення розташованого на цьому ж блок-пості, де вже стосовно ОСОБА_1 почали заповнювати протокол про адміністративне правопорушення.
Отже, зазначені на цьому відеофайлі фактичні обставини та зміст викладеної у протоколі про адміністративне правопорушення інформації, мають суперечності, оскільки із доданого до протоколу відеозапису неможливо встановити коли та в який час ОСОБА_1 здійснював рух в стані алкогольного сп`яніння, на ньому не зафіксовано процедуру проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів “Drager ALKOTEST 6810-0262”, не зафіксовано результати такого огляду, згоду чи незгоду водія із даними результатами. Крім того, зі змістом протоколу ОСОБА_1 ознайомлено не було, як і не було роз`яснено йому положень ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, у зв`язку з чим протокол про адміністративне правопорушення від 123.07.2022 року серії ААБ №069072 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП не є належним та допустимим доказом у розумінні ст.251 КУпАП.
Згідно загальних положень, що містяться у п. 1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.
Відповідно до п.2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як зазначено у п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п.п.1,2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі- Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 за №1413/27858, ця Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі – стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду.
Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
За приписами частини 2 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.
Між тим, згідно термінології, визначеної п.1.10. ПДР України, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі. 
Однак, за результатами судового розгляду суд апеляційної інстанції дійшов до переконання про відсутність належних і достатніх доказів для висновку про те, що ОСОБА_1 керував автомобілем за встановлених судом першої інстанції обставин. 
Відповідно до положень ст.1 та ч.1 ст.2 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.
Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Положеннями ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25).

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v.theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".
Таким чином слід дійти висновків про те, що судом першої інстанції, у порушення вимог ст.280 КУпАП, не було з`ясовано усіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення та суд дійшов передчасного висновку про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не доведена беззаперечними доказами, а сумніви, які виникли у ході розгляду цієї справи апеляційним судом мають бути витлумачені на користь останнього.
Апеляційний суд констатує, що у даній справі судом першої інстанції не доведено «поза будь-яким розумним сумнівом», що ОСОБА_1 маючи ознаки алкогольного сп`яніння, керував транспортним засобом. Тому апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи сторони захисту про відсутність доказів наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин, постанову судді Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.8 ст.294 КУпАП, має право:
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;
4) змінити постанову.

Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга захисника Токарєва В.В. підлягає задоволенню, а постанова судді Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2022 року підлягає скасуванню, із закриттям провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

               На підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, керуючись ст.294 КУпАП,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3  – задовольнити.
Постанову судді Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2022 року про визнання винним і притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП – скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КупАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО
АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ                                 В.В. РУДЕНКО