ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6127/22 Справа № 175/3063/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Новік Л. М. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2022 року                                                                м. Дніпро
       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -
В С Т А Н О В И Л А:
       У серпні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
       В обґрунтування позову зазначила, що під час шлюбу з відповідачем у них народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з ним. Відповідачка матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. 
       Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області шлюб між сторонами розірвано 13.05.2015 року.
       Просить суд стягнути на його користь з ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття, а в подальшому стягнути аліменти у розмірі ј частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку до досягнення повноліття ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з дня подачі позовної заяви.
       Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття, в подальшому стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку до досягнення повноліття ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи стягнення з 28 серпня 2020 року.
       Вирішено питання щодо судового збору. 
       Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким закрити провадження по справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 , аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 02 жовтня 2015 року і до їх повноліття.
       Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
       Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що з копій свідоцтв про народження вбачається, що сторони є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка є матір`ю дітей та зобов`язана утримувати дітей та надавати необхідну матеріальну допомогу у вигляді аліментів.
       Однак, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
       Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
       Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.
       Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.
       Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
       У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.
       Аналогічний за змістом висновок зазначений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18).
       Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
       Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
       Європейський суд з справ людини у своїх рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
       Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей – задоволено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 500 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 02 жовтня 2015 року і до їх повноліття.
       Рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили.
       З наведеного вбачається, що вимоги позивача щодо стягнення аліментів на утримання дітей вже були предметом судового розгляду в рамках цивільної справи № 175/4070/15 між тими самими сторонами і з тих самих підстав, та за наслідками їх розгляду винесене судове рішення, яке набрало законної сили та є чинними на теперішній час.
       Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
       Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції на підставі частини першої статті 377 ЦПК України, слід скасувати, а провадження у справі – закрити.
       Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, апелянту слід компенсувати сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1261,2 грн , за рахунок держави. 
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 377, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 — задовольнити.
       Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2020 року — скасувати, провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів — закрити.
       Компенсувати ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1261,2 грн, за рахунок держави. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
       Судді: