Ухвала
 
22 вересня 2022 року
м. Київ
 
справа № 461/1051/22
провадження № 61-8958ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В., 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Курії Львівської Архиєпархії Української Греко - Католицької церкви на рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 березня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Курії Львівської Архиєпархії Української Греко - Католицької церкви про стягнення заробітної плати,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Курії Львівської Архиєпархії Української Греко - Католицької церкви, в якому просила стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за період з 07 жовтня 2021 року по 27 січня 2022 року в розмірі 23 595,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 05 лютого 2020 року керівник Курії Львівської Архиєпархії Української Греко-Католицької церкви митрополит Возьняк І. М. видав наказ № ЛВ 20/152 про її звільнення з посади секретаря економічно-господарського відділу з 07 лютого 2020 року. Постановою Львівського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року ОСОБА_1 поновлено на займаній посаді. Проте її поновлено на займаній посаді лише 27 січня 2022 року на підставі постанови приватного виконавця. Позивач стверджує, що питання оплати за період вимушеного прогулу не врегульовано, відтак просила позов задовольнити.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 15 березня 2022 року позов задоволено частково.
Стягнено з Курії Львівської Архиєпархії Української Греко - Католицької церкви на користь ОСОБА_1 21 230,25 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Стягнено з Курії Львівської Архиєпархії Української Греко - Католицької церкви на користь держави судовий збір у розмірі 892,94 грн. 
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Постановою Львівського апеляційного суду від 16 серпня 2022 року апеляційну скаргу Курії Львівської Архиєпархії Української Греко - Католицької церкви залишено без задоволення, рішення Галицького районного суду м. Львова від                        15 березня 2022 року залишено без змін.
14 вересня 2022 року представником заявника сформовано в системі «Електронний суд» касаційну скаргу на рішення Галицького районного суду м. Львова від                                 15 березня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 серпня                            2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову у цій справі є стягнення середнього заробітку за час                    вимушеного прогулу в розмірі 23 595,00 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (248 100,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.      
При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
Проте, наведені заявником у касаційній скарзі доводи та аналіз судового рішення у справі не дають підстав для висновків про те, що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки наведені мотиви самі по собі не можуть бути підставою, що підпадає під дію підпункту в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, інших мотивувань та/або підтверджень касаційна скарга не містить.
Указане свідчить про те, що посилання заявника на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, є необґрунтованими.
Зазначені заявником доводи касаційної скарги по суті висновку суду апеляційної інстанції не спростовують, стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги; предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі.
Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті                         19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394                    ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Курії Львівської Архиєпархії Української Греко - Католицької церкви на рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 березня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Курії Львівської Архиєпархії Української Греко - Католицької церкви про стягнення заробітної плати відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                  Є. В. Петров
А. І. Грушицький
                                                                                                                           І. В. Литвиненко