УХВАЛА
12 грудня 2022 року 
м. Київ
справа № 640/34905/21
адміністративне провадження № К/990/32589/22 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р. (далі - Суд), перевіривши касаційну скаргу Міністерства культури та інформаційної політики України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 640/34905/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства культури та інформаційної політики України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Міністерства культури та інформаційної політики України (далі - відповідач), в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства культури та інформаційної політики України №608-нк від 29.10.2021 «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- поновити її на посаді з 01 листопада 2021 року;
- стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі;
- стягнути з відповідача 70 000,00 грн моральної шкоди.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2022 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року, позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства культури та інформаційної політики України № 608-нк від 29.10.2021 «Про звільнення ОСОБА_1 »; 
- поновлено позивача на посаді начальника відділу утримання державного майна Управління державного майна Міністерства культури та інформаційної політики України з 01.11.2021; 
- стягнуто з Міністерства культури та інформаційної політики України на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.11.2021 по 29.07.2022 у розмірі 164 851,80 грн без урахування податків та зборів; 
- стягнуто з Міністерства культури та інформаційної політики України на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн; 
- стягнуто з Міністерства культури та інформаційної політики України понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн;
- в решті позовних вимог відмовлено.
22 листопада 2022 року до Суду надійшла касаційна скарга Міністерства культури та інформаційної політики України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року у справі №640/34905/21.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення з огляду на таке.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції", займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Предметом розгляду цієї справи є: визнання протиправним і скасування наказу про звільнення з посади; поновлення на посаді на посаді начальника відділу утримання державного майна Управління державного майна Міністерства культури та інформаційної політики України; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій убачається, що ОСОБА_1 з 2012 року працює в Міністерстві культури та інформаційної політики України, а з 03.08.2020 - на посаді начальника відділу утримання державного майна Управління державного майна.
Отже, ця справа є адміністративною справою щодо проходження публічної служби позивачем, посада якого входить до переліку осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, у розумінні примітки до статті 53-1 Закону України "Про запобігання корупції".
Відповідно до частини першої статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Частиною третьою статті 55 КАС України встановлено, що юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.
Згідно з частиною першою статті 57 КАС України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Пунктом 1 частини першою статті 59 КАС України визначено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами (частина третя статті 59 КАС України).
Пунктом 1 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо касаційна скарга подана особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписана або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.
Касаційну скаргу від імені Міністерства культури та інформаційної політики України підписано державним секретарем Юрієм Лещуком, який на підтвердження своїх повноважень до матеріалів касаційної скарги додав копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Суд наголошує, що приписи частини третьої статті 55 КАС України передбачають можливість здійснення самопредставництва юридичної особи або суб`єкта владних повноважень особою, яка є керівником, членом виконавчого органу, іншою особою, уповноваженою діяти від імені юридичної особи або суб`єкта владних повноважень відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), а не працівником структурного підрозділу такої юридичної особи або суб`єкта владних повноважень.
Зі змісту доданої до матеріалів скарги виписки ЄДРПОУ вбачається, що Лещук Юрій Віталійович є представником Міністерства культури та інформаційної політики України та має повноваження вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо (Державний секретар) - представник.
Отже, оскільки у виписці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вказано статус Лещука Ю.В. (державний секретар) як представника Міністерства культури та інформаційної політики України та до матеріалів касаційної скарги не додано достатньо доказів на підтвердження здійснення останнім самопредставництва у цій справі, касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається заявнику на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтею 248, пунктом 1 частини п`ятої статті 332 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Міністерства культури та інформаційної політики України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 640/34905/21 повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя:                                                                                                    О.Р. Радишевська