ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 грудня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 280/2949/22	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ,
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2022 року (головуючий суддя Прудивус О.В.) 
у справі № 280/2949/22
за позовом ОСОБА_1 , 
до Військової частини НОМЕР_1 ,  
про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії,-
                                                    
                                                        ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у зв`язку зі звільненням з військової служби;
- стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у розмірі 30820,20 грн.;
- стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у період з 06.03.2015 по 19.11.2021 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . В день виключення позивача зі списків особового складу відповідач не провів повний розрахунок та не виплатив грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у розмірі 30820,20 грн., про свідчить довідка від 01.02.2022 № 59. Оскільки вказана сума не була виплачена відповідачем, позивач вважає, що останній допустив протиправну бездіяльність, а грошова компенсація вартості за неотримане речове майно у розмірі 30820,20 грн. підлягає стягненню.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2022 року позов задоволено.
Суд першої інстанції виходив з того, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення, в тому числі у разі звільнення з військової служби. При цьому, на день звільнення зі служби та виключення зі списків особового складу військової частини особа має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Відповідач зазначає, що за встановленими правилами грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за їх заявою (рапортом), зокрема, на підставі наказу командира (начальника) військової частини. Позивачем не подавався  рапорт щодо грошової компенсації вартості речового майна, яке не отримане під час проходження військової служби, а також будь-який інший документ, який підтверджує, що відповідач повинен компенсувати позивачу вартість за неотримане речове майно у розмірі 30 820,20 грн. Під час звільнення, а саме 19.11.2021, позивач не ставив перед відповідачем питання щодо виплати вказаної грошової компенсації, натомість з заявою про її здійснення звернувся лише 29.11.2021. Крім того, відповідач також вказав, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, який, на думку відповідача, необхідно відраховувати з моменту виключення позивача зі списків особового складу тобто з 19.11.2021, тоді як до суду позивач звернувся лише 10.05.2022. 
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 у період з 06.03.2015 по 19.11.2021 проходив військову службу у Збройних Силах України на посадах рядового складу, про що свідчать наявні у матеріалах справи копії відповідних контрактів від 06.03.2015 № б/н (а.с.9-10), від 20.11.2017 № б/н (а.с.11-12), від 20.11.2020 № б/н (а.с.13-14).
Наказом Військової частини НОМЕР_1 від 19.11.2021 № 236 позивача звільнено в запас у зв`язку з закінченням строку дії контракту відповідно до пп. «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу»
29.11.2021 позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій зазначив, що при звільненні ним не була отримана виплата компенсації за неотримане речове майно за період служби в лавах Збройних Сил України та не була отримана довідка про вартість перерахованого неотриманого речового майна. З огляду на викладене, позивач просив відповідача перерахувати та виплатити відповідну компенсацію, а також надати довідку про вартість перерахованого неотриманого речового майна (а.с.16).
Листом від 25.01.2022 № 282 Військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача, що ним був отриманий атестат речового майна від 19.11.2021 серія АА № 2267, який є фінансовим документом, що не дає змоги відповідачу видати довідку про вартість неотриманого позивачем речового майна (а.с.17).
01.02.2022 Військовою частиною НОМЕР_1 складена та у подальшому надана позивачу Довідка № 59 про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу як старшині, згідно з якою сума грошової компенсації складає 30 820,20 грн. (а.с.18-19).   
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про задоволення позову.
Відповідно до ч.1 ст.9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно призначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 15 розділу ІІІ Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №475 від 07.06.2017, військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно».
На виконання вищевказаної статті Закону постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
Пунктами 2, 3 вказаного Порядку №178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Відповідно до п.4, 5 Порядку №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. 
Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України врегульований Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008.
За приписами абз. 1, 3 п.242 розділу ХІІ Положення після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Зі змісту вказаних правових норм вбачається, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу). Відтак, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
Таким чином, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно. На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку № 178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.
Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 30.07.2020 у справі № 820/5767/17.
В спірному випадку, як вбачається з матеріалів справи і не спростовано відповідачем, при звільненні позивачу не було виплачено компенсації вартості за неотримане речове майно.
З приводу твердження відповідача про неподання позивачем рапорту щодо грошової компенсації вартості речового майна, яке не отримане під час проходження військової служби, а також будь-якого іншого документу, який підтверджує, що відповідач повинен компенсувати позивачу вартість за неотримане речове майно у розмірі 30 820,20 грн., суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції щодо встановлення на законодавчому рівні різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно: 1) рапорту як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності; 2) заяви як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених  Конституцією  та чинним законодавством його прав та інтересів.
В спірному випадку позивач 29.11.2021 подав заяву про здійснення перерахування та виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (а.с.16), тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про вжиття  позивачем належних процедурних заходів, спрямованих на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. При цьому, право позивача на отримання компенсації вартості за неотримане речове майно є законодавчо регламентованим та окремому доказуванню не підлягає.
Факт невидачі вказаного речового майна та його вартість відповідачем не оспорюється.  
Отже, з огляду на встановлені обставини справи та приписи чинного законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо невиплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, за № 59 від 01.02.2022 у розмірі 30820,20 грн.
Щодо доводів відповідача про пропуск місячного строку звернення до суду апеляційний суд зазначає, що частиною 1 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач був звільнений з військової служби в запас 19.11.2021 відповідно до наказу від 19.11.2021 № 236. Із заявою про здійснення виплати компенсації за неотримане речове майно за період служби в лавах Збройних Сил України та отримання довідки про вартість перерахованого неотриманого речового майна позивач звернувся до відповідача у місячний строк, а саме 29.11.2021 (а.с.16). 
В свою чергу, відповідач у порядку реагування на звернення позивача 01.02.2022 склав довідку № 59 про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу як старшині, згідно з якою, сума грошової компенсації позивачу складає 30820,20 грн. 
18.02.2022 позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач добросовісно очікував на добровільну (у позасудовому порядку) виплату відповідачем грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, однак, триваюча бездіяльність відповідача зумовила необхідність звернення позивача до суду за захистом свого права у відповідній сфері правовідносин. 
При цьому, позивачем дотримані вимоги щодо звернення до суду з даним позовом у місячний строк з дня, коли він дізнався про порушення своїх прав, свобод та інтересів.
Крім того, Порядком не визначений строк, протягом якого військовослужбовці після звільнення повинні звернутися за отриманням грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. Доказів зворотного представником відповідача не надано.
Отже, доводи відповідача у відповідній частині є безпідставними і підлягають відхиленню.
Щодо  витрат  на  правничу допомогу апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Положеннями ч.ч. 3 та 4 ст. 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 6 ст. 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).
Отже, з аналізу положень ст. 134 КАС України слідує, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
В даному випадку з метою отримання правової допомоги позивач уклав договір від 15.02.2022 № 15-02-2022 про надання правової допомоги з адвокатом Лобаченком Олександром Вікторовичем. 
Факт надання правничої допомоги підтверджений наявними у матеріалах справи доказами: копії Акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 18.02.2022 на суму 7 500,00 грн. (а.с.21) та квитанції від 18.02.2022 № 07 на суму 7 500,00 грн. (а.с.21).
Приймаючи рішення про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у відзиві на позовну заяву не заявив клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката або іншим чином не зазначив про неспівмірність витрат з наданням відповідних доказів.
Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, враховуючи конкретні обставини справи, характер і предмет спору, погоджується з судом першої інстанції, що розмір витрат на правничу допомогу – 7500,00 грн. є підтвердженим належними документами, співмірним до наданих послуг та такими, що пов`язані з розглядом справи у суді першої інстанції, тому підлягають відшкодуванню позивачу. 
Твердження в апеляційній скарзі стосовно заперечення проти стягнення  витрат на правничу допомогу в розмірі  7500,00 грн. ніяким чином не мотивовані та необґрунтовані, тому суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зменшення розміру цих витрат.
Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 12.09.2022 у цій справі Військовій частині НОМЕР_1 відстрочено  сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2022 року по справі № 280/2949/22 до ухвалення судового рішення за результатами розгляду її апеляційної скарги.
За правилами ч.2 ст.133 КАС України якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.
З огляду на вказане судовий збір в розмірі 1488,60 грн. підлягає стягненню з Військової частини НОМЕР_1 на користь держави. 
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
                                                      ПОСТАНОВИВ: 
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2022 року у справі № 280/2949/22 залишити без змін.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) гривень 60 копійок до спеціального фонду Державного бюджету України (одержувач - ГУК у м. Києві/ м. Київ/22030106 Р/О UA908999980313111256000026001 (ККДБ 22030106), код ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), призначення платежу - судовий збір за апеляційною скаргою, Третій апеляційний адміністративний суд). 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко