ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7010/22 Справа № 202/6722/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л.А. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року                                                                м. Дніпро
       Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Барильської А.П.,
суддів: Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

сторони:
позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк “ПриватБанк”,
відповідач: ОСОБА_1 
       розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк”на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 серпня 2022 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк” до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В:
       В жовтні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк “ПриватБанк”  звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який в подальшому змінили.
       В обґрунтування зміненгої позовної заяви посилалися на те, що  22.07.2005 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №DNU0GK00000013, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 20680,00 доларів США на строк до 22.07.2025 року. Відповідач у свою чергу зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Проте відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за кредитним договором №DNU0GK00000013, не виконавши зобов`язання за вказаним договором.
       08.06.2011 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави.
       30.08.2011 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська ухвалено рішення про задоволення позову та звернуто стягнення на предмет застави.
       У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору утворилася заборгованості за тілом кредиту в сумі 23651.24 долара США. 
       Посилаючись на вимоги ч.2 ст. 625 ЦПК України, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 3% річних від простроченої суми боргу за кредитним договором №DNU0GK00000013 від 22.07.2005 року за період з 12.12.2019 року по 13.06.2022 року у розмірі 2 365,77 доларів США, що за курсом 29,25, відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.06.2022 року, складає 69198,77 грн., а також стягнути судові витрати у справі.
       Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 серпня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
       В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк “ПриватБанк”, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та прийняття нового рішення про задоволення позову.
       В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з зазначеним позовом.
       Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
       Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду — зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного. 
       Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 22.07.2005 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк “ПриватБанк”, правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний Банк “ПриватБанк” та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №DNU0GK00000013, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 20680,00 доларів США на строк до 22.07.2025 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Банк зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Проте відповідач зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, не виконала в повному обсязі.( том 1 а.с. 234,235).
       В червні 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави. 
       Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 серпня 2011 року у справі №0417/2-1812/2011 позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки будь-яким способом з іншою особою — покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ “ПриватБанк” всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., всього 1820 грн.( том 1 а.с.4).
       Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 березня 2012 року заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30.08.2011 року скасовано, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.( том 1 а.с.76).
       Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 17 жовтня 2012 року позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України. ( том 1 а.с.77)
       У липні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа №202/5750/15-ц).
       Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 лютого 2016 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2018 року, позов ПАТ КБ “ПриватБанк” до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь ПАТ КБ “ПриватБанк” заборгованість за кредитним договором №DNU0GK00000013 від 22.07.2005 року в розмірі 54269 доларів США 69 центів, що складається з: 24769,77 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 17242,39 доларів США – заборгованість за процентами; 2761,20 доларів США – заборгованість з комісії; 9496,33 доларів США – пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань; на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто витрати по сплаті судового збору в розмірі 2799 грн. 33 коп..
       Постановою Верховного Суду від 27 березня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01.02.2016 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.04.2018 року скасовано; ухвалено нове рішення, котрим у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
       В постанові Верховного Суду зазначено, що звернувшись в червні 2011 року до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, ПАТ КБ “ПриватБанк” на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.
Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.        Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
       Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений строк позовної давності для пред`явлення даного позову.
       Колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду щодо наявності правових підстав для відмови у задоволенні позову, проте не може погодитись з мотивами відмови у задоволенні позову, з огляду на наступне.
       Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
       Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.
       Стаття 256 ЦК України містить визначення поняття позовної давності. Так, за змістом наведеної статті, позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
       Наслідки спливу позовної давності встановлені статтею 267 ЦК України та передбачають, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
       Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що: натуральним є зобов`язання, вимога в якому хоча й існує, проте не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.
       Отже, кредитор у натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.
       Зазначений правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18), постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року, у справі № 715/1452/19 (провадження № 61-8415св20).
       Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідачів 3% річних від суми простроченої заборгованості 12.12.2019 року по 13.06.2022 року.
       Як вбачається із матеріалів справи, заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 серпня 2011 року у справі №0417/2-1812/2011 позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки будь-яким способом з іншою особою — покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ “ПриватБанк” всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., всього 1820 грн.( том 1 а.с.4).
       Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 березня 2012 року заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30.08.2011 року скасовано, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.( том 1 а.с.76).
       Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 17 жовтня 2012 року позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України. ( том 1 а.с.77)
       У липні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа №202/5750/15-ц).
       Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 лютого 2016 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2018 року, позов ПАТ КБ “ПриватБанк” до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь ПАТ КБ “ПриватБанк” заборгованість за кредитним договором №DNU0GK00000013 від 22.07.2005 року в розмірі 54269 доларів США 69 центів, що складається з: 24769,77 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 17242,39 доларів США – заборгованість за процентами; 2761,20 доларів США – заборгованість з комісії; 9496,33 доларів США – пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань; на користь ПАТ КБ “ПриватБанк” стягнуто витрати по сплаті судового збору в розмірі 2799 грн. 33 коп..
       Постановою Верховного Суду від 27 березня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01.02.2016 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.04.2018 року скасовано; ухвалено нове рішення, котрим у задоволенні позову ПАТ КБ “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
       Оскільки постановою Верховного Суду від 27 березня 2019 року у задоволенні позову ПАТ КБ “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено, то 3 % річних були нараховані до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язані.
       У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити за безпідставністю.
       Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з зазначеним позовом, не є підставою для задоволення позову, оскільки у задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю.
       За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позову в редакції цієї постанови.
       В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.
       На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
        
       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк” залишити без задоволення.
       Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2022 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, виклавши їх в редакції цієї постанови.
       В іншій частині рішення суду залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у встановленому законом порядку.
       Повний текст постанови складений 01 грудня 2022 року.
       
Головуючий: суддя                                                 А.П. Барильська

Судді:                                                                 Н.М. Деркач

                                                                        Т.Р. Куценко