ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року 
м. Київ
справа №280/2879/20
адміністративне провадження № К/9901/7041/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Єзерова А.А. суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П.
розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу
за касаційною скаргою Головного управління Держпраці у Запорізькій області 
на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року (головуючий суддя Олефіренко Н.А., судді Білак С.В., Шальєва В.А.)
у справі № 280/2879/20 
за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до Головного управління Держпраці у Запорізькій області 
про визнання протиправними та скасування припису та постанови.
І. РУХ СПРАВИ
1.          У травні 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Запорізькій області, в якому просив визнати протиправними та скасувати припис відповідача про усунення виявлених порушень від 24 жовтня 2019 року №ЗП3322/573/АВ/П та постанову відповідача про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 19 грудня 2019 року №ЗП3322/573/АВ/П/ТД-ФС.
2.          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року у позові відмовлено.
3.          Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року скасовано і прийнято нове про задоволення позову.
4.          Не погодившись з таким судовим рішенням суду апеляційної інстанції, Головне управління Держпраці у Запорізькій області подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, натомість, залишити в силі рішення суду першої інстанції.
5.          Від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він просить суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
6.          Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 11 жовтня 2019 року заступником начальника Головного управління Держпраці у Запорізькій області видано наказ № 1833 "Про проведення заходу державного нагляду", зокрема на підставі інформації, отриманої із Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області (Василівський відділ обслуговування громадян) від 03 жовтня 2019 року №14212-08 про роботодавців, в яких 30 і більше відсотків фізичних осіб працюють на умовах цивільно-правових договорів, яким наказано забезпечити організацію та проведення заходу державного нагляду (контролю) (інспекційне відвідування) ФОП ОСОБА_1 з питань додержання законодавства про працю у термін по 25 жовтня 2019 року.
7.          11 жовтня 2019 року Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області видано направлення №3322 на проведення з 15 по 25 жовтня 2019 року інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 . 
8.          За результатами інспекційного відвідування 24 жовтня 2019 року складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ЗП3322/573/АВ.
9.          Під час проведення інспекційного заходу  з питань порядку укладення трудових відносин встановлено, що протягом 2018 року та 2019 року 11 фізичних осіб були допущені позивачем до роботи без укладення трудового договору, чим порушено вимоги частини 3 статті 24 КЗпП України, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
10.          Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом економічної діяльності приватного підприємця є прісноводне рибальство (КВЕД 03.12).  Проте, для виконання робіт, відповідно до підприємницької діяльності, не укладено жодного трудового договору. Особи, які виконували роботи за господарською діяльністю підприємця приймались за цивільно-правовими договорами з ідентичним змістом. Протягом 2018 та 2019 років підприємець майже щомісячно переукладав Договори цивільно-правового характеру: з ОСОБА_2 - 8 разів, ОСОБА_3 - 16 разів, ОСОБА_4 - 16 разів, ОСОБА_13 - 16 разів, ОСОБА_6 - 18 разів, ОСОБА_7 - 15 разів, ОСОБА_8 - 15 разів, ОСОБА_9 - 13 разів, ОСОБА_10 - 9 разів, ОСОБА_11 - 4 рази, та ОСОБА_12 - 4 рази.
11.          Відповідно до наданого ФОП ОСОБА_1 . Дозволу № 107-0177-2019/ЗП на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах виданого Управлінням Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області від 11 лютого 2019 року визначена назва рибогосподарського водного об`єкту - Каховське водосховище та наявність у ФОП ОСОБА_1 рибальських суден (плавзасобів) - Баркаси промислові: ЯЗП №№0709, 0710, 3658 (власні) 3314, 3316, 3317 (оренда, фрахт), а також дозволені до використання знаряддя лову: дрібновічкові та крупновічковіі сітки та інше.
12.          В Акті інспектування в розділі «опис пояснень, зауважень або заперечень» позивачем зроблений напис наступного змісту: «З актом від 24.10.2019 не згоден, порушень діючого законодавства не допускав 29.10.2019». 
13.          24 жовтня 2019 року інспектором праці винесено припис про усунення виявлених порушень №ЗП/3322/573/АВ/П, яким зобов`язано позивача усунути виявлені в ході інспекційного відвідування порушення.
14.          У зв`язку з виявленими порушеннями, відповідачем 19 грудня 2019 року винесено постанову про накладення штрафу №ЗП 3322/573/АВ/П/ТД-ФС в розмірі 1 377 090 грн.
15.          Вважаючи свої права порушеними, а дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду.
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
16.          Відмовляючи у позові, суд першої інстанції керувався тим, що відповідачем під час перевірки вірно встановлено, що правовідносини, які склалися між виконавцями та замовником за цими договорами є трудовими, оскільки передбачають виконання роботи на постійній основі та спрямовані на отримання процесу праці.
17.          Суд першої інстанції не взяв до уваги доводи позивача стосовно відсутності підстав здійснення інспекційного відвідування як підстави для скасування припису про усунення порушень та постанови про накладення штрафу через недотримання контролюючим органом встановленого законом порядку проведення перевірки, оскільки це могло бути підставою для не допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки особою, стосовно якої перевірка призначена. В разі допуску до перевірки самі по собі порушення порядку проведення перевірки не роблять наслідки перевірки нікчемними.
18.          Суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції і, задовольняючи позов, керувався тим, що в Акті інспекційного відвідування від 24 жовтня 2019 року зазначено, що інспекційне відвідування проводилося в присутності підприємця ОСОБА_1 , при цьому на підпис Акт був наданий останньому лише 29 жовтня 2019 року, що вказує на порушення права об`єкта відвідування на ознайомлення із Актом. Встановлено, що Акт та Припис складені в останній день інспекційного відвідування, однак не були надані для ознайомлення, підписання директору об`єкта перевірки, який перебував на робочому місці. Звідси вбачається порушення права об`єкта відвідування щодо надання заперечень до Акту.
19.          Колегія суддів апеляційного адміністративного суду вважала, що недотримання інспектором підпункту 4 пункту 13, пунктів 21, 24 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю  є підставою для скасування припису.
20.          Оцінивши цивільно-правові договори, суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що договори, укладені позивачем з фізичними особами, були спрямовані на кінцевий результат: вилов риби, що характеризує цивільно-правові (договірні) відносини, та не були пов`язані із самим процесом, що є характерним для трудових функцій. У зв`язку з цим колегія суддів вважала, що відповідачем при проведенні перевірки було не вірно встановлено, що позивачем в порушення вимог частини 3 статті 24 КЗпП України було допущено працівників до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ, ВІДЗИВУ НА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ
21.          Заявник, обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, зазначає, що суд апеляційної інстанції під час вирішення спору не врахував висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 02 липня 2020 року у справі № 240/391/19, від 09 липня 2020 року у справі №821/851/17, від 18 серпня 2020 року у справі № 808/3054/16, від 13 жовтня 2020 року у справі № 809/1060/16. 
22.          Відповідач наголошує на помилковості висновків суду апеляційної інстанції стосовно того, що процедурні порушення під час інспекційного відвідування є підставою для скасування припису про усунення виявлених порушень.
23.          Головне управління Держпраці у Запорізькій області вважає, що суд апеляційної інстанції невірно дослідив наявні цивільно-правові договори, не взяв до уваги їх ідентичний зміст, а також те, що за умовами вказаних договорів фізичним особам визначено робоче місце, забезпечено оснащенням для вилову риби та водним транспортним засобом, що передбачено статтями 21, 29 КЗпП України та притаманно трудовим відносинам, а не на свій ризик, як зазначено в статті 837 Цивільного кодексу України. Фізичні особи виконували роботи з вилову риби. Зазначені види робіт збігаються з колом обов`язків за посадою - рибалка прибережного лову. Ця професія передбачена Класифікатором професій ДК 003:2010. Всі акти приймання-передачі наданих послуг, що складені між позивачем та даними 11 фізичними особами є по суті ідентичними, різними є лише дати складання актів, обсяги вилову риби та суми винагороди. Не містяться в договорі та акті здачі-прийому виконаних робіт і відомості щодо того, який саме конкретний результат роботи повинен підрядник передати замовнику, не визначено переліку завдань роботи, її видів, кількісних і якісних характеристик. В укладених договорах відсутні норми витрат матеріалу, строки повернення його залишку та основних відходів. Крім того, матеріали справи не містять і звітів виконавця про використання матеріалу та повернення його залишку, наявність яких передбачена частиною 1 статті 840 Цивільного кодексу України.
24.          У відзиві на касаційну скаргу позивач вважає висновки суду апеляційної інстанції законними і обґрунтованими, тоді як висновки окружного адміністративного суду ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені дійсними матеріалами справи.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
25.          Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з такого.
26.          Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2018 року у справі №804/2956/17 дійшов висновку, що даючи оцінку рішенню посадової особи територіального органу Держпраці за наслідками перевірки, окрім правомірності, власне вимог цього рішення (з огляду на правовий статус Держпраці та її територіальних органів), важливим є з`ясувати, серед іншого, дотримання процедури проведення цієї позапланової перевірки. У такому контексті слід зважити на те, на якій підставі призначено цю перевірку, що було предметом перевірки, чи оформлено відповідні документи на проведення позапланової перевірки, чи ознайомлений суб`єкт господарювання про проведення позапланової перевірки з її предметом. Тобто з`ясування дотримання процедури проведення перевірки (інспекційного відвідування) є важливим питанням в аналогічних спорах.
27.          Спірні у цій справі правовідносини урегульовані, зокрема, статтею 259 Кодексу законів про працю України, Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон №877-V), а також Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №823 (далі - Порядок №823, який був чинним на момент призначення та проведення інспекційного відвідування).
28.          Статтею 259 Кодексу законів про працю України визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
29.          На виконання статті Кодексу законів про працю України було прийнято Порядок №823.
30.          Пункт 5 Порядку №823 встановлює, що підставами для здійснення інспекційних відвідувань, зокрема, є: інформація Пенсійного фонду України та його територіальних органів про:
- роботодавців, в яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу;
- роботодавців, в яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилася на 20 і більше відсотків;
- фізичних осіб, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року;
- роботодавців, в яких 30 і більше відсотків фізичних осіб працюють на умовах цивільно-правових договорів;
- роботодавців із чисельністю 20 і більше працівників, в яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників;
31.          Системний аналіз наведених вище положень дає підстави дійти висновку, що інспекційне відвідування є формою державного нагляду за додержанням законодавства про працю, яке відноситься до повноважень Управління Держпраці та яке проводиться на підставі наказу та направлення.
32.          Зі встановлених судами обставин вбачається, що підставою інспекційного відвідування була інформація, отримана із Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області (Василівський відділ обслуговування громадян) від 03 жовтня 2019 року №14212-08 про роботодавців, в яких 30 і більше відсотків фізичних осіб працюють на умовах цивільно-правових договорів.
33.           Отже, підстава інспекційного відвідування узгоджувалася з положеннями пункту 5 Порядку №823.
34.          За приписами статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
35.          Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено КЗпП України.
36.          Згідно з частиною 1 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
37.          Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
38.          За змістом статті 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
39.          Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
40.          З аналізу чинного законодавства вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.
41.          Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 3 статті 24 КЗпП України).
42.          Згідно зі статтею 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
43.           Положеннями частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
44.           Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
45.           Згідно з частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
46.          З аналізу наведених норм, Верховний Суд зазначає, що основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій. 
47.          Зокрема, відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпП України та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається в договорі, а те, що ним не врегулювано - чинним законодавством України.
48.          Зі співставлення трудового договору з цивільно-правовим договором, відмінним є те, що трудовим договором регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ним ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.
49.          Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №820/1432/17, 06 березня 2019 року у справі №802/2066/16-а, 13 червня 2019 року у справі №815/954/18 та інших.
50.          Застосовуючи наведений підхід до обставин цієї справи, варто врахувати, що судом першої інстанції встановлено, що між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було укладено ряд цивільно-правових договорів, замовником в яких зазначено ФОП ОСОБА_1 . 
51.          Судом першої інстанції встановлено, що всі договори за своїм змістом ідентичні. Предметом вищезазначених цивільно-правових договорів згідно з пунктом 2.1. зазначено "вилов риби на Каховському водосховищі".
52.          Вартість послуги по вказаним договорам згідно з пунктом 4.1 визначена та затверджена сторонами у розмірі 5 (п`ять) відсотків від вартості вилову по діючим на момент реалізації цінам.
53.          Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши умови договорів, зробив висновок про те, що предметом укладених договорів позивача з фізичними особами є кінцевий результат, а не процес праці. Фізичні особи самостійно організовували роботу, отримуючи у користування човен, судно тощо.
54.          Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, наданих судам попередніх інстанцій.
55.           Відповідно до статті 24 КАС України Верховний Суд переглядає судові рішення місцевих та апеляційних адміністративних судів у касаційному порядку як суд касаційної інстанції.
56.          Як зазначено у частині 4 статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.
57.          За приписами частини 1 статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
58.          До повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
59.          Враховуючи наведене, Суд не встановив порушень норм матеріального і процесуального права при скасуванні судом апеляційної інстанції постанови відповідача про накладення штрафу.
60.          З огляду на те, що порушення позивачем вимог частини 3 статті 24 КЗпП України не знайшли свого підтвердження, то припис відповідача про усунення виявлених порушень від 24 жовтня 2019 року №ЗП3322/573/АВ/П правомірно скасовано судом апеляційної інстанції.
61.          Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
62.          З огляду на викладене, касаційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін.
63.          Оскільки Верховний Суд залишає без змін постанову суду апеляційної інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України, судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 2, 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області залишити без задоволення, а постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року у справі №280/2879/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                      А.А. Єзеров

Суддя                                                                                          В.М. Кравчук

Суддя                                                                                          О.П. Стародуб