ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

18 жовтня 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/3448/21
Головуючий у першій інстанції - Рахманкулова І. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/999/22

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Мамонової О.Є.,
суддів: Скрипки А.А., Шитченко Н.В.,
із секретарем: Патук А.А.,  

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , 
відповідач: ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Чернігівська міська рада, виконавчий комітет Чернігівської міської ради,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 липня 2021 року (повний текст складено 28.07.2021) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, -  
                                             У С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні нею нежитловим приміщенням гаражем «В-1», що розташований на земельній ділянці, площею 0,0734 га, кадастровий номер 7410100000:02:025:0314 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом його звільнення.
Позов обґрунтовувала тим, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.05.2017 є власницею житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок розташований на земельній ділянці з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка). 
Указувала, що з питання отримання у власність вказаної земельної ділянки зверталась до відповідних органів, проте, рішенням Чернігівської міської ради від 25.02.2021 їй було відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі її у власність з тих підстав, що її гаражем користується ОСОБА_2 .

Протокольною ухвалою суду від 17 червня 2021 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Чернігівську міську раду, виконавчий комітет Чернігівської міської ради (а.с. 102 - 105).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 липня 2021 року, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 04.11.2021, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2022  постанову Чернігівського апеляційного суду від 04.11.2021 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 липня 2021 року та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд залишив поза увагою, що право власності позивачки на гараж літ. «В-1» підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.05.2017 та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з зазначенням опису об`єкта. Гараж збудований та знаходиться на земельній ділянці, яка виділялася бабусі позивачки згідно з рішенням виконкому Чернігівської міської ради від 09.03.1959.
Заявниця указує, що гараж АДРЕСА_2 , на якій знаходиться житловий будинок та гараж позивачки. Відповідач помилково вважає, що він має право власності на цей гараж, він фактично вводить в оману Чернігівську міську раду та суд, надаючи документи, які не мають жодного відношення до домоволодіння позивачки, намагаючись заволодіти її частиною земельної ділянки та гаражем.
Суд критично оцінив висновок експерта С-21039 від 19.07.2021, зазначивши, що він не спростовує право власності відповідача на спірний гараж, хоча, саме цей висновок підтверджує, що жодного окремого гаражу, який би міг належати відповідачу за адресою по АДРЕСА_1 , не існує.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.11.2021 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідач посилається на те, що з аналізу документів інвентаризаційної справи на будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , можна зробити висновок, що позивачці належить на праві власності гараж площею 25,9 кв.м, адже у домоволодінні спадкодавця ОСОБА_3 був гараж саме такої площі. А вже в новому Технічному паспорті на домоволодіння станом на 26.04.2017 зазначена площа основи гаражу літ. «В-1» 1987 року побудови - 45,60 кв.м.
Уважає такими, що не відповідають дійсності, посилання ОСОБА_1 на те, що відповідач захопив частину її гаражу, оскільки, він законно набув право власності на гараж НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності на нерухоме майно.
Указує на те, що земельна ділянка, на якій розташований спірний гараж на даний час перебуває в комунальній власності, а не у власності або у користуванні позивачки.
Крім того вважає, що ОСОБА_1 обрала невірний спосіб захисту, оскільки існує спір про право власності.  

Вислухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Антоненко Л.А., яка просила задовольнити апеляційну скаргу, представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Чікової Т.А., яка просила залишити в силі рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що її доводи щодо незаконного користування відповідачем спірним гаражем не підтверджені належними доказами, правовстановлюючі документи про право власності ОСОБА_2 на цей гараж ніким не оспорені та не визнані недійсними, тобто, відсутні законні підстави для задоволення вимоги про зобов`язання відповідача звільнити спірний гараж.
З таким висновком погоджується апеляційний суд та вважає, що судом з`ясовані обставини справи в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власницею житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.05.2017, виданого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Кезлею В.І., зареєстрованого в реєстрі за № 335. У вказаному свідоцтві зазначено, що житловий будинок, означений на плані літ. А-1, загальною площею 66,3 кв.м, житловою площею 52,6 кв.м, господарські  будівлі: літня кухня літ. «Б-1»; сарай літ. «б-1», гараж літ «В-1», сарай літ. «Г-2» (а. с. 6, 7).
Згідно з Технічним паспортом на садибний (індивідуальний) будинок АДРЕСА_1 , який виготовлений Комунальним підприємством «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на 26.04.2017, рік побудови гаражу «В-1» зазначений 1987, площа основи - 45,60 кв.м (а. с. 12-15).
Житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , успадкований позивачкою після смерті батька - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і якому зазначене домоволодіння належало на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Амбарновою Л.М. 07.11.2012 за реєстровим № 2590 (а.с. 56-57).
З оглянутої в судовому засіданні інвентаризаційної справи на вказане домоволодіння судом першої інстанції встановлено, що у свідоцтві про право на спадщину за законом, виданому ОСОБА_3 , зазначено, що спадщина складається з житлового будинку, зазначеного на плані літ. «А», з надвірних будівель є: сарай літ. «б» дерево; літня кухня літ «Б» шлакобетон; гараж літ «В» цегла. Будинок розташований на земельній ділянці площею 500 кв.м.
ОСОБА_3 успадкував житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті своєї матері - ОСОБА_4 . За даними КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на дане домоволодіння, в описі об`єкта серед господарських будівель зазначений гараж під літ. «В» загальною площею 25,9 кв.м, а також зазначено, що за домоволодінням зареєстрована земельна ділянка площею 500 кв.м, крім того, надлишки - 128 кв.м, самозахват - 130 кв.м.
16 листопада 2019 року земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований належний ОСОБА_1 будинок з господарськими спорудами і яка належить до комунальної власності, сформована за заявою позивачки, має кадастровий номер 7410100000:02:025:0314, площа - 0,734 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 8-10).
Рішенням Чернігівської міської ради № 5/VІІІ - 16 від 25 лютого 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,0734 га (кадастровий номер 7410100000:02:025:0314) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 11).
Відповідач ОСОБА_2 є власником гаражу НОМЕР_1 з оглядовою ямою літ. А-1 загальною площею 21,0 кв.м, за адресою АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 15.01.2009, виданим виконавчим комітетом Чернігівської міської ради на підставі його рішення від 17.07.2006  № 167 (а. с.  71, 115, 119-123).
16.10.2018 ОСОБА_2 звертався до Чернігівського міського голови із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 21,0 кв.м з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування індивідуальних гаражів, 20.07.2020 ОСОБА_2 звертався до Чернігівського міського голови з заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0021 га, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування індивідуальних гаражів (а.с. 46, 47, 117, 162). Рішення органом місцевого самоврядування по заявах прийнято не було.
Позивачкою надано суду висновок експерта С-21039 будівельно-технічного дослідження щодо визначення розміру та цілісності конструкцій гаражу В-1 за адресою АДРЕСА_1 від 19 липня 2021 року, що виготовлений на замовлення ОСОБА_1 , в якому зазначено, що гараж В-1, побудовано в 1987 році, має цегляний фундамент, стіни - цегляні, перекриття - залізобетонні панелі; гараж має один фундамент, стіни з суцільної цегляної кладки, спільне перекриття з залізобетонних плит. Гараж В-1, розташований по АДРЕСА_1 є єдиною спорудою (а.с. 138 - 146).
Згідно оглянутих картографічних матеріалів (а.с. 82, 83), плану-схеми гаража НОМЕР_1 , виготовленому Автокооперативом № 17 (а.с. 90), місце розташування гаража НОМЕР_1 - по провулку з тильної сторони домоволодіння АДРЕСА_1 .
Із фотокарток спірного гаражу, долучених стороною позивача (а.с. 69, 70, 81, 144), вбачається, що гараж є єдиною спорудою на два окремі заїзди, якими, за поясненнями представників сторін, даними ними в судовому засідання апеляційного суду, користуються окремо позивач та відповідач, в середині гаражу мається перегородка.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.  
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 41 Конституції України  передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. 
Статтею 317 ЦК передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України  право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 321 ЦК України).
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Особи користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків.
Отже, в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов).
Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
    
За обставинами справи встановлено, що гараж літ. «В-1» у домоволодінні АДРЕСА_1 , що належить позивачці ОСОБА_1 , є єдиною спорудою з гаражем НОМЕР_1 в Автокооперативі № 17, що належить відповідачу ОСОБА_2 . Гараж має два заїзди зі зворотної сторони домоволодіння АДРЕСА_1 ,  якими окремо користуються сторони, та спільну стіну. 
Зважаючи на те, що ОСОБА_2 надав суду докази зареєстрованого за ним права власності на гараж 138, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що доводи позивачки щодо незаконності користування відповідачем спірним гаражем не підтверджені належними доказами, а тому законні підстави для задоволення її вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 звільнити гараж відсутні.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд залишив поза увагою, що право власності позивачки на гараж літ. «В-1» підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.05.2017 та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з зазначенням опису об`єкта не заслуговують на увагу за наявності чинного свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.01.2009, виданого виконавчим комітетом Чернігівської міської ради, відповідно до якого ОСОБА_2 є власником гаражу 138 з оглядовою ямою літ. А-1 загальною площею 21,0 кв.м.
Посилання заявниці на те, що гараж 138 Автокооперативу № 17 знаходиться по вулиці Північній, яка не межує з вулицею Кибальчича, не є слушними, оскільки за матеріалами справи встановлено, що належний відповідачу гараж НОМЕР_1 знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 7410100000:02:025:0314, що належить до земель комунальної власності, на якій розташовані житловий будинок та господарські споруди, у тому числі гараж,  ОСОБА_1 . Зазначення у свідоцтві про право власності адреси гаражу АДРЕСА_4 не впливає на фактичне місце розташування спірного гаражу за відсутності у власності відповідача іншого гаражу в Автокооперативі № 17.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення суду, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору, у зв`язку з чим відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України, рішення Деснянського районного суду м.  Чернігова від 22.07.2021 належить залишити без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на дане рішення суду, відповідно, залишити без задоволення.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                                        П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 липня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 23 жовтня 2022 року. 

Головуюча                                                                            О.Є. Мамонова                                      

Судді:                                                                                А.А. Скрипка

                                                                                        Н.В. Шитченко