Справа № 161/6913/20 	Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В. 	
Провадження № 22-ц/802/848/22  Категорія: 10 	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
25 жовтня 2022 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,
секретар Ганжа М.І.
з участю: представника позивача ОСОБА_1 
представника третьої особи Кирись Г. Й.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Оніщук Ірина Петрівна, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, про визнання права власності за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 поданою його представником ОСОБА_6 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2022 року,-
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся в суд з вказаним позовом покликаючись на такі обставини.
На підставі договору купівлі-продажу від 13.03.2001 він придбав житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0.0368 га.
Після цього оформив документацію на реконструкцію будинку, яка розпочалась приблизно у 2006 році. Станом на 2015 рік проведено реконструкцію будинку.
Для введення будинку в експлуатацію він передав третій особі – ОСОБА_7 правовстановлюючі та дозвільні документи, однак ОСОБА_7 після одержання документів не здійснив ніяких дій, перестав виходити на зв`язок.
На початку 2016 року ОСОБА_2 дізнався, що будинок та земельна ділянка продані від його імені громадянином ОСОБА_8 на підставі посвідченого нотаріусом міста Білефельд Федеративної Республіки Німеччина відповідачу ОСОБА_3 .
Після цього ОСОБА_3 подав декларацію про початок виконання будівельних робіт від 20.05.2016 № ВЛ 082161410913 «Нове будівництво житлового будинку з творчою майстернею з знесенням житлового будинку та реконструкція господарської будівлі по АДРЕСА_1 », також декларацію про готовність об`єкта до експлуатації від 09.06.2016 № ВЛ 142161612267.
Післяоформлення документів ОСОБА_3 продав нерухоме майно ОСОБА_5 .
Оскільки фактично реконструкцію будинку проводив ОСОБА_2 , а при поданні зазначених вище декларацій ОСОБА_3 повідомив дані, що не відповідають дійсності, подані декларації були скасовані на підставі наказів ДАБК Луцької міської ради.
Також в судовому порядку визнані недійсними договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , укладені між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 та між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , а державним реєстратором на підставі поданих судових рішень скасовані записи про право власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на земельну ділянку, відновлено запис про право власності Драча на земельну ділянку з кадастровим номером 0710100000:11:104:0006.
Скасовано запис про право власності ОСОБА_5 на житловий будинок по АДРЕСА_1 .
На даний час у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно залишається зареєстрованим право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 . Реєстрація права власності здійснена на підставі рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Оніщук І.П., підставою виникнення права власності вказано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації № ВЛ1421612267.
Зазначена декларація скасована відділом ДАБК Луцької міської ради.
Позивач зазначає, що у зв`язку з тим, що скасування декларації як документа, на підставі якого проведено реєстрацію права власності за ОСОБА_3 , відбулось в позасудовому порядку, тому він, виходячи з приписів частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» (далі - Закону) не може відновити своє право власності шляхом подання заяви реєстратору.
Зазначає, що абзац 3 частини 3 статті 26 Закону передбачає можливість скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав.
Правовою підставою вимог про визнання права власності зазначає приписи частини 4 статті 375, частини статті 376 ЦК України. 
Просив скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Оніщук Ірини Петрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 30104447 від 17 червня 2016 року 11.26.32 про реєстрацію за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) права власності на житловий будинок, загальною площею 334,9 кв. м., житловою площею 165,8 кв. м. по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 950998707101). визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на житловий будинок з творчою майстернею, загальною площею 334,9 кв. м., житловою площею 165,8 кв. м. по АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача судові витрати.
Рішенням Луцького міськрайонного суду від 16 червня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Зазначає, що суд не врахував тієї обставини, що запис про речове право ОСОБА_3 вчинений на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, а не на підставі договору купівлі-продажу, тому ОСОБА_2 не може відновити своє право власності шляхом звернення до реєстратора. Водночас , договір купівлі-продажу, на підставі якого ОСОБА_3 набув право власності визнано недійсним, тому вимога про скасування рішення державного реєстратора є обґрунтованою. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора можливе за умови одночасного визнання, зміною чи припиненням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства, тому обґрунтованою є вимога про визнання права власності на будинок за ОСОБА_9 .
Інші учасники справи не скористалися правом подати відзив на апеляційну скаргу.
Заслухавши учасників справи, аналізуючи матеріали справи та аргументи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 14 червня 2016 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Оніщук Іриною Петрівною здійснено державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна – житлового будинку , загальною площею 334,9 кв. м., житловою площею 165,8 кв. м. по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 33, 34). Підстава виникнення права власності – декларація про готовність до експлуатації об`єкта, серія та номер: ВЛ142161612267, виданий 09 червня 2016 року, видавник – Відділ ДАБК Луцької міської ради; довідка, серія номер 617-462, виданий 13 червня 2016 року, видавник – Управління містобудування та архітектури Луцької міської ради; технічний паспорт, серія та номер б/н, виданий 07 квітня 2016 року, видавник – ТзОВ «ВЕП «Еконсервіс». Підстава внесення запису – рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 30104447 від 17 червня 2016 року 11.26.32, приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Оніщук Ірина Петрівна.
Наказом начальника відділу ДАБК Луцької міської ради Юрія Маслюка № 67 від 29 вересня 2016 року щодо скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта – скасовано реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта «Нове будівництво житлового будинку з творчою майстернею з знесенням житлового будинку та реконструкція господарської будівлі по АДРЕСА_1 » № ВЛ 142161612267 від 09 червня 2016 року (замовник ОСОБА_3 ). Декларація вилучена із Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів тощо , у той час як на час видачі наказу начальника відділу ДАБК, вже була проведена реєстрація права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, отже, остання вичерпала свою дію фактом виконання .
З матеріалів справи вбачається, що наказ начальника відділу ДАБК Луцької міської ради Юрія Маслюка № 67 від 29 вересня 2016 року щодо скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта є чинним та в судовому порядку не скасований.
Зауважуючи, що саме у зв`язку із скасуванням в позасудовому порядку декларації про готовність до експлуатації об`єкта, на підставі якої зареєстровано право власності ОСОБА_3 на спірний об`єкт нерухомого майна, позивач позбавлений можливості відновити своє право власності шляхом звернення до реєстратора, позивач ОСОБА_2 не оскаржував в судовому порядку цей наказ. Більше того, саме на підставі письмової заяви представника позивача ОСОБА_2 – адвоката Матвіїва В.М. відділ архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради Волинської області видав наказ щодо скасування декларації про початок будівельних робіт та наказ № 67 від 29 вересня 2016 року щодо реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта нерухомого майна – житлового будинку , загальною площею 334,9 кв. м., житловою площею 165,8 кв. м. по АДРЕСА_1 .
З наведених вище доказів вбачається, що на момент прийняття державним реєстратором оскарженого рішення від 14 червня 2016 року та оформлення запису про право власності на будинок за ОСОБА_3 не існувало жодних обставин та підстав для відмови йому у реєстрації його права власності на спірний об`єкт нерухомості, оскільки декларація про готовність об`єкта до експлуатації скасована в позасудовому порядку після проведення такої реєстрації. Оскаржуючи рішення державного реєстратора позивач не подав доказів про порушення державним реєстратором Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 25 грудня 2015 року № 1127, інших нормативно-правових актів.
Тому підстави для скасування рішення реєстратора відсутні.
Щодо вимоги про визнання права власності належить відмітити таке.
Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна – житловий будинок загальною площею 334,9 кв. м., житловою площею 165,8 кв. м. з творчою майстернею по АДРЕСА_1 позивач послався на положення статті 376 ЦК України, а також зазначив, що не має можливості в позасудовому порядку узаконити самочинне будівництво, оскільки його площа становить більше як 300 кв м.
Частиною першою статті 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
У пункті 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" роз`яснено, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього.
Згідно із частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.
Частинами п`ятою, восьмою статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката.
Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.
Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.
Таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постановах: від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15, від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15, а також Верховний Суд у постановах: від 04 червня 2018 року у справі № 640/13030/16-ц (провадження № 61-1073св17) та від 18 лютого 2019 року у справі № 308/5988/17 (провадження № 61-39346св18).
Позивач ОСОБА_2 не подавав доказів, що цей будинок збудований ним без істотного порушення будівельних норм та правил та не порушує прав інших осіб, не довів того, що він звертався до компетентних органів для набуття права власності та введення об`єкту до експлуатації у встановленому законом порядку , доказів про те, що ці органи відмовили у вирішенні спірного питання, матеріали справи не містять, тому правові підстави для задоволення позову про визнання права власності з наведених в позовній заяві підстав відсутні.
Ураховуючи викладене апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що позивач не має можливості прийняти до експлуатації збудований ним житловий будинок та зареєструвати своє право власності у порядку, встановленому законом. 
Щодо посилання на частину 3 ст. 26 Закону, то необхідно зазначити, що указані норми не визначають підстав для скасування рішення державного реєстратора, як і не визначають підстав для набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, тому підлягають застосуванню у тому випадку, коли при розгляді судом справи виходячи із заявлених позовних вимог встановлено та доведено наявність правових підстав для скасування рішення державного реєстратора та визнання, зміни чи припиненням речових прав. 
Наведені в апеляційній скарзі аргументи щодо неправильного тлумачення судом норм статті 26 Закону , застосування нерелевантної практики Верховного Суду не впливають на правильність висновку суду про відмову у задоволенні позовних вимог.
Також необхідно зазначити, що приписи статті 376 ЦК України не передбачають абсолютного права особи, яка здійснила самочинне будівництво, на набуття права власності на нього.
Відповідно до приписів статті 375 ЦПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384, 389-390 ЦПК України, апеляційний суд 
постановив:
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 подану його представником ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2022 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення постанови апеляційного суду.

Головуючий         

Судді: