ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 жовтня 2022 року           справа №200/13385/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 червня 2022 року (повне судове рішення складено 20 червня 2022 року у м. Слов`янську) у справі № 200/13385/21 (суддя в І інстанції Олішевська В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

                                                          УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач-2, з урахуванням ухвали місцевого суду від 20 грудня 2021 року про залучення у якості другого відповідача) про:
- визнання незаконним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 056550003580 від 02.09.2021 щодо не зарахування до стажу роботи в закладах та установах державної та комунальної власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е»-«ж» ст. 55 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон № 1788-XII) періоду роботи з 28 березня 2000 року по 31 березня 2021 року на посаді практичного психолога Центру практичної психології міського відділу освіти, періоду навчання в Слов`янському педагогічному інституті з 01 вересня 1979 року по 15 серпня 1984 року, а також невиплата грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій за віком відповідно до п. 7.1 Прикінцевих положень Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV);
- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до стажу роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е»-«ж» ст. 55 Закону № 1788-XII періоду роботи з 28 березня 2000 року по 31 березня 2021 року на посаді практичного психолога Центру практичної психології міського відділу освіти, періоду навчання в Слов`янському педагогічному інституті з 01 вересня 1979 року по 15 серпня 1984 року, а також виплатити грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій за віком відповідно до п. 7.1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй після досягнення 60 років Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області була призначена пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV. При цьому, позивач зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області не було вплачено грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій за віком відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного стажу роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е-ж» ст. 55 Закону № 1788-XII.
Позивач зазначала, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 056550003580 від 02.09.2021 не було зараховано до стажу роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е-ж» ст. 55 Закону № 1788-XII періоди роботи з 28.03.2000 по 31.03.2021 на посаді практичного психолога Центру практичної психології міського відділу освіти та періоду навчання в Слов`янському педагогічному інституті з 01.09.1979 по 15.08.1984. Позивач вважала рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 056550003580 від 02.09.2021 та дії щодо не виплатити їй грошової допомоги відповідно до п. 7.1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV протиправними, та такими, що порушують її конституційне право на належний соціальний захист. 
Позивач звернула увагу на те, що відповідно до п. «д» ч. 3 Закону № 1788-XII до страхового стажу зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах в училищах і на курсах підготовки  кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. Згідно до статті 56 Закону № 1788-XII навчання у вищих і середніх спеціальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів та зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію. Позивач зазначає, що необхідною умовою для зарахування до пільгового стажу часу навчання до стажу роботи за фахом є те, що перерва між закінченням навчання та днем зарахування особи на роботу не повинна перевищувати трьох місяців та після навчання вона повинна бути зарахована на роботу за здобутою спеціальністю. Відповідно до диплому серії НОМЕР_1 , 29.06.1984 позивач закінчила Слов`янський педагогічний інститут за спеціальністю «учителя фізики та математики», а вже 15 серпня 1984 року була зарахована на посаду вчителя фізики в ВШ № 12. Таким чином перерва між закінченням навчання та днем зарахування на роботу не перевищує 3 місяця, отже, на думку позивача період навчання з 01.09.1979 по 29.06.1984 повинен бути зарахований до стажу роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності, роботи на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е-ж» ст. 55 Закону № 1788-XII.
Стосовно не зарахування до стажу роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності, роботи на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е-ж» ст. 55 Закону № 1788-XII періоду роботи на посаді «практичного психолога» Центру практичної психології міського відділу освіти, позивач зазначає, що Порядком обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплату, який затверджено Постановою КМУ від 23.11.2011 № 1119, передбачено зарахування до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, періодів роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е-ж» ст. 55 Закону № 1058-IV відповідно до Переліку закладів та установ освіти роботи на яких дає право на пенсію за вислугу років, який затверджено Постановою КМУ № 909 від 01.11.1993. Відповідно до Переліку № 909 передбачена як посада вчителя та і посада практичного психолога, які працюють, зокрема, в загальноосвітніх навчальних закладах. Згідно посадової інструкції практичного психолога Центру практичної психології Костянтинівського управління освіти, а саме п. 3.8 посадової інструкції практичний психолог належить за своїм статусом до педагогічних працівників і відповідно до чинного законодавства користуються усіма правами і гарантіями передбаченими для них. Позивач зазначила, що як психолог вона здійснювала свою діяльність у школах № 2, № 9, № 16 м. Костянтинівки. Позивач вважала, що відповідач-1 дійшов хибного висновку щодо не зарахування до стажу роботи в закладах та установах державної та комунальної власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е-ж» ст. 55 Закону № 1788-XII.
Крім того, позивач вказала, що вона має право на отримання грошової допомоги передбаченої п.7.1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, проте, відповідач протиправно не здійснив виплату такої допомоги.
З огляду на зазначені вище обставини позивач просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 червня 2022 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 056550003580 від 02.09.2021 про відмову в проведенні до призначення пенсії у зв`язку з наданням додаткових документів відповідно до Закону № 1058-IV на підставі заяви № 4110 від 31.08.2021 ОСОБА_1 .
Зобов`язано відповідача-1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 № 4110 про призначення пенсії у зв`язку з наданням додаткових доказів від 31.08.2021 із зарахуванням до стажу роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е»-«ж» ст. 55 Закону № 1788-XII періоду роботи з 28 березня 2000 року по 31 березня 2021 року на посаді практичного психолога Центру практичної психології міського відділу освіти, періоду навчання в Слов`янському педагогічному інституті з 01 вересня 1979 року по 15 серпня 1984 року. 
Не погодившись з таким рішенням, відповідач-1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апелянт зазначив, що позивач працювала на посадах, робота на якій не дає права на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій на день її призначення. Також зазначає, що оскільки позивач перебуває на обліку відповідача-2, саме таким пенсійним органом слід повторно розглядати заяву про призначення пенсії. 
Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер   НОМЕР_3 .
Судами встановлено, що 30.06.2021 ОСОБА_1 звернулась до Костянтинівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону № 1058-IV.
Згідно протоколу про призначення пенсії ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 30.06.2021. З протоколу вбачається, що страховий стаж позивача складає 42 роки 5 місяців 15 днів, та відповідно розмір пенсії з 30.06.2021 становив 7214,01 грн. 
08.07.2021 позивач звернулась через веб-портал Пенсійного фонду України із заявою про допризначення пенсії, у зв`язку з наданням додаткових доказів.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 217 від 14.07.2021 ОСОБА_1 було відмовлено в перерахунку пенсії та призначенні грошової допомоги в розмірі 10 пенсій.
У рішенні про відмову у перерахунку пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області в Запорізькій області роз`яснило позивачу, що для підтвердження стажу, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, а саме періодів з 15.08.1984 по 01.02.2000 та з 01.02.2000 по теперішний час, потрібно надати інформацію про відпустки без збереження заробітної плати ОСОБА_1 , та уточнюючу довідку, чи відноситься Центр практичної, соціальної роботи та логопедичної служби до загальноосвітніх навчальних закладів.
31.08.2021 ОСОБА_1 через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою № 4110 про допризначення пенсії, у зв`язку з наданням додаткових документів.
До заяви від 31.08.2021 позивач надала наступні документи: довідки про роботу від 20.08.2021 № 96/01-33, видану управлінням освіти Костянтинівської міської ради за період роботи з 15.08.1984 по 25.09.1994 на посаді вчителя фізики восьмирічної школи № 12; з 26.09.1994 по 31.01.2000 на посаді практичного психолога неповної середньої школи № 12; з 01.02.2000 по 31.03.2021 на посаді практичного психолога Центру практичної психології при міському відділі освіти; рішення Костянтинівської міської ради від 25.02.2021 № 715-63 «Про положення про управління освіти Костянтинівської міської ради в новій редакції»; рішення виконавчого комітету Костянтинівської міської ради народних депутатів від 01.03.1995 № 82 «Про введення в дію положень про відділ освіти», рішення від 29.10.2003 № ІV/9-224 «Про організацію відділу освіти в управлінні освіти».
02.09.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області прийнято рішення № 056550003580 про відмову в проведенні допризначення пенсії, у зв`язку з наданням додаткових документів відповідно до Закону № 1058-IV на підставі заяви № 4110 від 31.08.2021 ОСОБА_1 .
Зі змісту рішення вбачається, що за наданими документами заявниця працює з 01.02.2000 по 31.03.2021 в центрі практичної психології при міському відділі освіти. Посада психолога у відділі освіти вищезазначеним переліком не передбачена, тому період роботи з 01.02.2000 по 31.03.2021 зарахувати до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги згідно п. 7.1 розділу XV Закону відсутні правові підстави.
Позивач не погодившись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 056550003580 від 02.09.2021 про відмову в проведенні допризначення пенсії, звернулась до суду з цим адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд виходить з такого.
Спершу слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій задоволені позовні вимоги. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.
Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Суд враховує, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту, цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі № 1058-IV.
Закон № 1058-IV, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Законом № 1058-IV визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV). 
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом № 1788-XII.
Згідно статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV та пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України № 1191 від 23 листопада 2011 року «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати», особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, працювали у закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до п. «е» ст. 55 (абз.8 ч.1 ст.52 цього Закону).
Згідно з п. "е" ст. 55 Закону № 1788-XII право на пенсію за вислугою років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи від 25-30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону № 1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1.8, 1.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-IV, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).
Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення; 3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення); 4) документи про місце проживання (реєстрації) особи; 5) документи, які засвідчують особливий статус особи; 6) документ уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій особам, зазначеним у пункті 1.3 розділу І цього Порядку).
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст. 62 Закону № 1788-XII та п.1 Порядку № 637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Так, згідно копії трудової книжки НОМЕР_4 ОСОБА_1 встановлено, що позивач у період з 01.09.1979 по 15.08.1984 проходила навчання у Слов`янському педагогічному інституті та отримана спеціальність «математика і фізика»; 15.08.1984 призначена на посаду вчителя фізики у ВШ № 12; 01.09.1994 переведена на посаду практичного психолога, вчителя школи № 12 по сумісництву; 01.02.2000 переведена на посаду вчителя по фізиці за сумісництвом; 28.03.2006 звільнена з посади практичного психолога по переведенню на посаду практичного психолога Центру практичної психології міського відділу освіти; 28.03.2006 прийнята по переводу на посаду практичного психолога Центру практичної психології міського відділу освіти; 01.09.2007 прийнята до Костянтинівського ліцею з загальноосвітньою школи І-ІІ ступені на посаду вчителя фізики за сумісництвом; 29.08.2008 звільнена з посади вчителя фізики; 01.09.2008 прийнята до Костянтинівської міської ради Донецької області на посаду вчителя фізики за сумісництвом; 31.08.2011 звільнена з посади вчителя фізики; 01.09.2011 прийнята до Костянтинівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступені № 16 на посаду вчителя фізики за сумісництвом на неповне навантаження; 01.03.2013 звільнена з посади вчителя фізики за власним бажанням; 09.12.2014 прийнята до Костянтинівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 на посаду вчителя фізики за сумісництвом.
З аналізу записів у трудовій книжки вбачається, що позивач у період з 28 березня 2000 року по 31 березня 2021 року працювала на посаді практичного психолога у Центрі практичної психології міського відділу освіти, та за сумісництвом на посаді вчителя фізики у різних навчальних закладах.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач 31.08.2021 звернулась із заявою про допризначення пенсії, відповідно до якої просила зарахувати періоди роботи з 28 березня 2000 року по 31 березня 2021 року працювала на посаді практичного психолога у Центрі практичної психології міського відділу освіти до стажу роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е-ж» ст. 55 Закону № 1058-IV.
За результатами розгляду заяви позивача від 31.08.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області було прийнято рішення про відмову у зарахуванні періодів роботи з 01.02.2000 по 31.03.2021 на посаді практичного психолога у Центрі практичної психології міського відділу освіти до стажу роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е-ж» ст. 55 Закону № 1058-IV, через те, що посада психолога у відділі освіти Переліком № 909 не передбачена.
Разом із тим, такі посилання представника відповідача-1 є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Листом Міністерства освіти і науки України № 1/9-193 від 18 травня 2001 року роз`яснено, що статтею 21 Закону України «Про освіту» визначено, що за своїм статусом практичні психологи належать до педагогічних працівників. До стажу педагогічної роботи зараховується час роботи на посадах, передбачених Переліком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963, посада "Практичний психолог" включена до даного переліку. 
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963 «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників» посаду "практичний психолог" включено до посад педагогічних працівників.
Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909, робота на посаді практичний психолог віднесена до розділу "Освіта".
Проте, на думку відповідача, Центр практичної психології міського відділу освіти не відноситься до закладів і установ освіти, передбачених Переліком № 909.
Слід зазначити, що рішенням Костянтинівської міської ради від 12.01.2000 № 23 створено Центр практичної психології при міському відділу освіти.
Згідно положення «Про центр практичної психології при міському відділі освіти», затвердженого додатком № 1 до рішення Костянтинівської міської ради від 12.01.2000 № 23, Центр практичної психології при міському відділу освіти є об`єднанням практичних психологів, створених з метою психологічного супроводження учбово – виховного процесу в закладах освіти.
Пунктом 2 Положення передбачено, що Центр практичної психології при міському відділу освіти підпорядкований міському відділу освіти та реалізує свої функції в учбово-виховних установах містах.
Центр практичної психології діє з метою психологічного забезпечення розвитку особи, мотивів її поведінки і діяльності, сприяє виконанню освітніх та виховних завдань учбово-виховних закладів.
Відповідно до рішення Костянтинівської міської ради від 30.08.2020 № 119 «Про реорганізацію Центру практичної психології» перейменовано Центр практичної психології при міському відділі освіти в Центр практичної психології, соціальної роботи та логопедичної служби.
Згідно Положень про Центр практичної психології, соціальної роботи та логопедичної служби Управління освіти міської ради м. Костянтинівка, затвердженого наказом Управління освіти Костянтинівської міської ради від 30.08.2020 № 119, Центр практичної психології, соціальної роботи та логопедичної служби є структурним підрозділом Управління освіти міської ради м. Костянтинівка та здійснює організаційну, координаційну та навчально-методичну функцію у галузі практичної психології і соціальної педагогіки, допомоги дітям з вадами мови.
Пунктом 3.8 посадової інструкції практичного психолога Центру практичної психології, соціальної роботи і логопедичної служби Управління освіти Костянтинівської міської ради передбачено, що практичні психологи за своїм статусом належать до педагогічних працівників і відповідно до чинного законодавства користуються всіма правами і гарантіями передбаченими для них.
Отже, Центр практичної психології при міському відділі освіти був створений з метою психологічного супроводження учбово-виховного процесу в установах освіти, та відповідно може бути віднесений до загальноосвітніх навчальних закладів.
Колегія суддів вважає погоджується з висновком місцевого суду, що відповідач-1 дійшов помилкового висновку, що практичні психологи у відділу освіти не передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
З огляду на зазначені, періоди роботи позивача на посаді практичного психолога Центру практичної психології міського відділу освіти у період з 28 березня 2000 року по 31 березня 2021 року слід зарахувати до стажу роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е»-«ж» ст. 55 Закону № 1788-XII.
Стосовно вимоги позивача зарахувати  до стажу роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е»-«ж» ст. 55 Закону № 1788-XII період навчання у Слов`янському педагогічному інституті з 01.09.1979 року по 15.08.1984.
Стосовно вимоги позивача зарахувати до пільгового стажу період навчання у Єнакіївському гірничому технікумі у період з 1986 року по 1990 року, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту "д" статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Згідно з статтею 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» за час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Відповідно до п.8 Порядку, час навчання у вищих учбових, професіональних, учбово-виховних закладах, учбових закладах підвищення кваліфікації і перепідготовки кадрів, у аспірантурі, докторантурі й криничній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, які видані на підставі архівних даних і які містять відомості про період навчання. При відсутності у таких документах відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в учбовому закладі у відповідні роки при умови, якщо у цих документах є дані про закінчення повного навчального періоду чи окремих їх етапів.
Таким чином, зі вказаного Порядку вбачається, що при відсутності у дипломі особи відомостей часу навчання, приймаються довідки про тривалість навчання в учбовому закладі у відповідні роки при умови, якщо у цих документах є дані про закінчення повного навчального періоду чи окремих їх етапів.
Так, у трудовій книжці серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 наявний запис про те, що позивача 01.09.1979 зараховано студентом першого курсу фізико-математичного факультету; 15.08.1984 відрахований з інституту, у зв`язку з закінченням навчання.
Відповідно до Диплому серії НОМЕР_1 , позивач у 1979 році вступив до Слов`янського педагогічного інституту та Рішенням Державної екзаменаційної комісії від 28 червня 1984 року закінчила повний курс за спеціальністю «математика та фізика».
Відповідно до записів у трудовій книжці позивача встановлено, що ОСОБА_1 15.08.1984 було зараховано на посаду вчителя фізики в Восьмирічній школі № 12, отже, відповідачем дотримані умови стосовно того, що перерва між закінченням навчання та днем зарахування на роботи не перевищувала трьох місяців.
З огляду на те, що після навчання за спеціальністю «математик та фізик» позивач була зарахована вчителем фізики у ВШ № 12, суд приходить висновку, що період навчання з 01.09.1979 по 15.08.1984 у Слов`янському педагогічному інституті повинен бути зарахований до стажу роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е»-«ж» ст. 55 Закону № 1788-XII.
Таким чином, правильним є висновок місцевого суду, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 056550003580 від 02.09.2021, прийнято без повного з`ясування усіх обставин справи та дослідження не в повному обсязі документів наданих позивачем при зверненні з заявою про призначення пенсії, у зв`язку з чим рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Стосовно вимоги позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області виплатити їй грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій за віком відповідно до п. 7.1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV.
Реалізація суб`єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень частини другої статті 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.
У свою чергу, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.
Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.
Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням владних дискреційних повноважень є закон і справедливість. 
Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Комітетом Ради 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Відповідно до статті 13 “Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод” кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 “Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод” та враховує положення “Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень”, прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980 року, а саме суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Разом з тим, пунктом 4 частини 1 статті 5 КАС України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача – суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.
Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві з застосуванням слова “може”.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч. 2 ст. 2 КАС України  критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. 
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем. 
Слід вказати, що правовідносини щодо розрахунку стажу відносяться до виключної компетенції працівників Пенсійного фонду України, та є їх дискреційними повноваженнями і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження.
Враховуючи те, що станом на час розгляду справи періоди роботи позивача в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е-ж» ст. 55 Закону № 1788-XII не зараховані до зазначеного стажу, та відповідно суд не може встановити чи має позивач необхідні 25 років спеціального стажу, суд приходить до висновку що вимога позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій за віком відповідно до п.7.1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV є передчасною.
Крім того, суд наголошує, що відповідно до п.4.1 Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію, за місцем проживання заявника. 
Пунктом 4.2 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
З огляду на зазначені положення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області розглянуто заяву позивача про призначення пенсії та прийнято рішення № 056550003580 про відмову в проведенні допризначення пенсії у зв`язку з наданням додаткових документів відповідно до Закону № 1058-IV. 
При цьому, пунктом 4.10 Порядку № 22-1 передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Отже, виплата пенсії буде проведена органом Пенсійного фонду України за місцем проживання особи, яка звернулась за призначенням пенсії, після вирішення питання про призначення пенсії та передання відповідних документів до органу, що призначає пенсію за місцем проживання такої особи, а саме у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області.
З огляду на зазначені обставини, при наявності у позивача спеціального стажу визначеного п. «е-ж» ст. 55 Закону № 1788-XII виплата грошової допомоги згідно п. 7.1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV буде проведена Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, тобто Пенсійним органом за місцем проживання позивача.
В той же час, оскаржуване рішення (а не проект як стверджує апелянт) було прийнято саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, отже, є правильними й висновки місцевого суду щодо визначення вірного відповідача, якого слід зобов`язати вчинити певні дії.
Відповідно до ст.19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.
Згідно ч.1,2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 056550003580 від 02.09.2021 про відмову в проведенні допризначення пенсії у зв`язку з наданням додаткових документів відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі заяви № 4110 від 31.08.2021 ОСОБА_1 , зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву позивача № 4110 про допризначення пенсії у зв`язку з наданням додаткових доказів від 31.08.2021 із зарахуванням до стажу роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е»-«ж» ст. 55 Закону № 1788-XII періоду роботи з 28 березня 2000 року по 31 березня 2021 року на посаді практичного психолога Центру практичної психології міського відділу освіти, періоду навчання в Слов`янському педагогічному інституті з 01 вересня 1979 року по 15 серпня 1984 року. 
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відтак, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийняв рішення з дотриманням як матеріального так і процесуального права, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 червня 2022 року в справі № 200/13385/21 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 18 жовтня 2022 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      І. В. Сіваченко

                                                                                          А. А. Блохін
                                                                                          
                                                                                                          Т. Г. Гаврищук