ПОСТАНОВА 
Іменем України

12 жовтня 2022 року                                                         м. Кропивницький

справа № 383/102/22
провадження № 22-ц/4809/983/22 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
       Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Карпенка О. Л., 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,
третя особа – Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», 
розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу  за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27 червня 2022 року у складі судді Бондаренка В. В. і

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути з останнього на свою користь завдані дорожньо-транспортною пригодою збитки в сумі 7 125 грн, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,4 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 5 100 грн.
Позовна заява мотивована тим, що 01.08.2020 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі – ДТП) за участю мопеда «Мустанг МТ50Q-2» під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «СEVROLET AVEO» під керуванням ОСОБА_2 .
Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження, а позивач отримав легкі тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому кісток носа, викривлення перетинки носу з порушенням функції дихання.
Крім того, з 01.08.2020 по 10.08.2020 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Бобринецької центральної районної лікарні, а у зв`язку з погіршенням стану, утрудненням дихання з 02.09.2020 по 11.09.2020 перебував на стаціонарному лікуванні в у Кропивницькій центральній районній лікарні, де йому поставили остаточний діагноз: відкритий перелом кісток носу та провели оперативні втручання резекцію перетинки носу та пластику. 
Позивач зазначав, що рішеннями судів було визнано обопільну вину водіїв у дорожньо-транспортній пригоді, разом з тим, ступінь вини кожного не визначалась. 
На момент скоєння ДТП ОСОБА_2 мав дійсний договір (поліс) цивільно-правової відповідальності АО-2907766 від 13.02.2020, укладений з Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК»). 
ПрАТ «УПСК» оцінено розмір шкоди, завданий в ДТП мопеду «Мустанг МТ50Q-2» та 25.03.2021 проведено страхове відшкодування на суму 539 грн, а відшкодування заподіяної шкоди здоров`ю не проводилось, оскільки наявні у позивача тілесні ушкодження були легкими. 
Позивач вважав, що він як потерпілий в дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася з вини відповідача, має право на відшкодування завданих йому збитків, а саме франшизу у розмірі 2 600 грн, на яку було зменшено розмір страхового відшкодування, та 4 525 грн витрат, понесених на лікування, а тому звернувся до суду з позовом.
В квітні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 та просив стягнути з останнього на свою користь завдані ДТП збитки в розмірі 26 181 грн 21 коп, 992 грн 40 коп судового збору та 15 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що внаслідок ДТП автомобілю відповідача було завдано пошкоджень, а вартість його відновлювального ремонту становить 46 362 грн 42 коп.
Враховуючи, що у вчиненні ДТП було встановлено вину обох водіїв, ОСОБА_2 вважав, що на яйого користь з ОСОБА_1 повинен йому відшкодувати 50 % заподіяного збитку.
Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29 квітня 2022 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПрАТ «УПСК».
Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 13 травня 2022 року залучено до участі у справі Моторне (транспортне) страхове бюро України як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих ДТП.
Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 30 травня 2022 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Моторне (транспортне) страхове бюро України, про стягнення збитків, завданих ДТП, залишено без розгляду.
Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27 червня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків завданих ДТП задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки завдані ДТП в сумі 1 300 грн.
У задоволенні іншої частини позову щодо стягнення збитків завданих ДТП в сумі 5 825 грн відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 накористь ОСОБА_1 пропорційно розміру задоволених позовних вимог 181 грн судового збору та 930 грн 75 коп витрат на професійну правничу допомогу.
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про компенсацію витрат правової (правничої) допомоги в розмірі 5 500 грн, пов`язаних з розглядом зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Моторне (транспортне) страхове бюро України, про стягнення збитків, завданих ДТП, відмовлено повністю. 
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а страховиком виплачено позивачу страхову виплату пов`язану з пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зменшену на суму франшизи в розмірі 2 600 грн, а вина у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди позивача та відповідача є обоюдною, та на переконання суду першої інстанції є рівнозначною.
Враховуючи ступінь вини кожної сторони, суд першої інстанції вважав, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина суми франшизи , яка складає 1 300 грн.
ОСОБА_1 заяву про виплату страхового відшкодування заподіяної шкоди його здоров`ю (лікуванням) страховику не подав, сума пред`явленої в позові до ОСОБА_2 шкоди, повязаної з лікуванням позивача, заявлена у межах ліміту страхового відшкодування, а тому суд першої інстанції ввжав, що за даною вимогою належним відповідачем буде страховик – ПрАТ «УПСК», а ОСОБА_2 за даною вимогою є неналежним відповідачем, а тому відмовив в задоволенні вимоги про стягення з ОСОБА_2 витрат на лікування в сумі 4 525 грн.
Відмовляючи в задовленні вимоги ОСОБА_1 про компенсацію витрат оплати правової (правничої) допомоги в розмірі 5 500 грн, пов`язаних з розглядом зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, які саме необґрунтовані дії позивача за зустрічним позовом були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив заздалегідь необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27 червня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитків в сумі 1 300 грн та в частині відмови в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про компенсацію витрат на правову допомогу в розмрі 5 500 грн, пов`язаних з розглядом зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , та ухвалити в цій частині нове яким стягнути з відповідача на користь позивача збитки, завдані ДТП, в розмірі 2 600 грн та 5 500 грн витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом зустрічної позовної заяви.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою та неправильністю встановлення обставин і оцінки доказів, які мають значення для справи.
Позивач вважає, що суд першої інстанції безпідставно, без наявності будь-яких доказів, зменшив суму франшизи вдвічі та стягнув з відповідача лише 1 300 грн, мотивуваши це обопільністю вини сторін ДТП.
При цьому, ступінь вини кожного учасника ДТП не визначалась, а у своєму відзиві відповідач клопотань про призначення відповідної експертизи не подавав, навівши лише свої міркування та припущення, що необґрунтовано визначено судом першої інстанції як беззаперечний доказ.
Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги надані сторонами докази по справі – копії протоколів і постанов про притягнення позивача та відповідача до адміністративної відповідальності, якими визначено різні порушення ПДР, що саме по собі виключає однакову ступінь вини учасників.
Судом першої інстанції залишено поза увагою факт повної страхової виплати ПрАТ «УПСК» завданої шкоди, а питання стягнення ції суми або відповідного зменшення відшкодування відповідачем не порушувалося, а тому ОСОБА_1 вважає, що франшиза має бути стягнута в повному обсязі з відповідача. 
Звертаючись до суду першої інстанції із зустрічним позовом, ОСОБА_2 намагався стягнути з позивача збитки в розмірі 26 181 грн, до яких ОСОБА_1 взагалі ніякого відношення не має, тобто зловживав своїми процесуальними правами, адже недобросовісно звернувся з позовом до суду та штучно створив спір.
Відповідач, подавши до суду заяву про залишення його зустрічного позову без розгляду, фактично погодився з безпідставністю своїх вимог.
Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на лікування в сумі 4 525 грн не оскаржується, суд згідно зі статтею 367 ЦПК України в цій частині його не переглядає.
Від адвоката Аврамова В. П., який представляє інтереси ОСОБА_2 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27 червня 2022 року залишити без змін, а також стягнути з позивача на користь ОСОБА_2 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки ціна позову становить 7 125 грн, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2022 становить 248 100 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що підтверджується копією постанови Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10 березня 2021 року по справі № 383/214/21, яка набрала законної сили 23.03.2021. 
З вказаної поставнови також вбачається, що ОСОБА_2 вчинив порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, тобто правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, а саме 01.08.2020 о 16 год. 00 хв. в м. Бобринець на перехресті вулиць Каштанова-Садова, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «СHEVROLET AVEO», державний номер НОМЕР_1 , виконуючи поворот ліворуч, не впевнився в безпеці маневру, не пропустив попутний транспортний засіб, а саме мопед «Мустанг МТ50Q-2», під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим порушив вимоги пунктів 10.4, 2.3 Правил дорожнього руху.
Крім того, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що підтверджується копією постанови Кропивницького апеляційного суду від 15 квітня 2021 року по справі № 383/879/20. 
З вказаної поставнови також вбачається, що ОСОБА_1 не здійснив заходів для уникнення ДТП, внаслідок чого відбулось зіткнення з транспортним засобом «СHEVROLET AVEO», а транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги підпункту «б» пункту 2.3, пунктів 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху.
В результаті ДТП транспортний засіб марки «СHEVROLET AVEO», державний номер НОМЕР_1 , отримав зовнішні пошкодження: деформовано заднє праве крило, а мопед «Мустанг МТ50Q-2» отримав зовнішні пошкодження: деформовано переднє колесо та передні деталі мопеда.
Встановлені судом обставини також підтверджуються копіями протоколу огляду місця дорожньо-транспортної події від 01.08.2020 з фототаблицею та схемою до даного протоколу, копією протоколу допиту свідка ОСОБА_2 від 10.08.2020, копією протоколу допиту потерпілого ОСОБА_1 від 10.08.2020.
Спричинення вказаною дорожньо-транспортною пригодою шкоди здоров`ю позивача підтверджене копією висновку експерта № 33/18 від 07.12.2020, відповідно до якого згідно наданої медичної документації у ОСОБА_1 , 1998 року народження, мались тілесні ушкодження у вигляді: ран на верхній губі зліва, в ділянці нижньої губи, на спинці носа, на правій скуловій ділянці, на підборідді, на слизовій нижньої губи; багатоуламкового перелому кісток носу зі зміщенням. 
Тілесні ушкодження утворились від травматичного контакту з тупим (тупими) об`єктом (об`єктами), могли утворитись в строк та при обставинах вказаних в постанові, та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, з короткочасним розладом здоров`я, копією епікризу № 1410 про його знаходження на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Бобринецької ЦРЛ з 01.08.2020 по 10.08.2020 та копією виписки із медичної картки № 1722/000677/263 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 , внаслідок чого позивачем понесені витрати на лікування, що підтверджується копіями фіскальних чеків про придбання ліків на загальну суму 4 525 грн 17 коп. 
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час дорожньо-транспортної пригоди була забезпечена ПрАТ «УПСК» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс № АО/2907766 від 13.02.2020, яким передбачено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілого в сумі 260 000 гривень, за шкоду заподіяну майну в сумі 130 000 гривень. Розмір франшизи складає 2600 гривень. Забезпеченим транспортним засобом є СHEVROLET AVEO SF48V, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 . Строк дії з 15.02.2020 по 14.02.2021.
25.03.2021 ОСОБА_1 отримав від ПрАТ «УПСК» страхове відшкодування витрат в розмірі 539,28 грн на відновлювальний ремонт пошкодженого майна (транспортного засобу) – МUSTANG МТ50Q-2, зменшене на суму франшизи, яка складає 2 600 грн, що підтверджується листом страховика та не оспорюється представниками сторін.
Позивач ОСОБА_1 з заявою про виплату страхового відшкодування заподіяної шкоди його здоров`ю (лікуванням) до стаховика не подав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).
Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187,1188 ЦК України.
Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені статтею 1188 ЦК України, частиною першою якої визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:
1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;
2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;
3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати шкоду, завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України, вина у завданні шкоди, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому відповідно до вимог статті 1188 ЦК України, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.
Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 328/2750/18 (провадження № 61-13747св19)
Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно ст. 28 Закону №1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого це, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Відповідно до статті 29 Закону України № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).
Відповідно до вимог статті 12 Закону № 1961-IV розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.
Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується.
Згідно пункту 36.6 статті 36 Закону №1961-IV встановлено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Матеріалами справи підтверджується, постановою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10 березня 2021 року визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн (том 1 а. с. 12-15). 
Вказаним судовим рішенням встановлено, що 01.08.2020 о 16 год. 00 хв. в м. Бобринець на перехресті вулиць Каштанова-Садова, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «СEVROLET AVEO», державний номер НОМЕР_1 , виконуючи поворот ліворуч, не впевнився в безпеці маневру, не пропустив попутний транспортний засіб, а саме мопед «Мустанг МТ50Q-2», під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим порушив вимоги пунктів 10.4, 2.3 Правил дорожнього руху, скоївши правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 КУпАП.
Постановою Кропивницького апеляційного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 19 січня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 340 грн скасовано.
Постановлено нову постанову, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
На підставі ст. 38, п. 7 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП (том 1 а. с. 88-95). 
Вказаним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_1 не здійснив заходів для уникнення дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого відбулось зіткнення з транспортним засобом «СHEVROLET AVEO», а транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги підпункту «б» пункту 2. 3, пунктів 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху.
В результаті дорожньо транспортної пригоди транспортний засіб марки «СHEVROLET AVEO», державний номер НОМЕР_1 , отримав зовнішні пошкодження: деформовано заднє праве крило, а мопед «Мустанг МТ50Q-2» отримав зовнішні пошкодження: деформовано переднє колесо та передні деталі мопеда.
З копій протоколу огляду місця дорожньо-транспортної події від 01.08.2020 та схеми до протоколу вбачається, що місце дорожньо-транспортної події розташовано в м. Бобринець на нерегульованому перехресті вулиць Каштанова-Садова, на горизонтальній ділянці проїзної частини; дорожнє покриття асфальтобетонне, загальною шириною 7,3 м., призначено для руху в двох напрямках, на момент ДТП сухе, чисте; місце події знаходиться в зоні дії дорожніх знаків, установлених по ходу огляду: 5.35.1 пішохідний перехід, 5.35.2. Відстань видимості з робочого місця водія: з включеним ближнім світлом фар 300 м, з включеним дальнім світлом фар 300 м.; оглядовість з кабіни водія із смуги руху транспортного засобу: вправо 50 м., вліво 50 м.; розташування транспортних засобів на місці події: щодо меж проїзної частини: автомобіль «СEVROLET AVEO», державний номер НОМЕР_1 - на лівому узбіччі; мопед «Мустанг МТ50Q-2» - 4 м., 3,5 м.; щодо місця наїзду-зіткнення, меж перехрестя, прилеглих будівель: автомобіль «СEVROLET AVEO», державний номер НОМЕР_1 - 3 м, 1,4 м.; мопед «Мустанг МТ50Q-2» - 3 м., 1,4 м. Транспортний засіб марки «СEVROLET AVEO», державний номер НОМЕР_1 отримав зовнішні пошкодження: деформовано заднє праве крило; мопед «Мустанг МТ50Q-2» отримав зовнішні пошкодження: деформовано переднє колесо та передні деталі мопеда (том 1 а. с. 156-164, 191-202). 
Копією протоколу допиту свідка ОСОБА_2 від 10.08.2020, підтверджується, що відповідач надав пояснення, згідно яких 01.08.2020 близько 16 год. 00 хв. в світлу пору доби в ясну суху погоду керував автомобілем «СEVROLET AVEO», державний номер НОМЕР_1 чорного кольору та рухався по вул. Каштанова, м. Бобринець, в напрямку від м. Бобринець до м. Кропивницький; під`їжджаючи до перехрестя з вул. Садова, з відстані близько 100 м. до нього увімкнув ліхтар лівого повороту, щоб повернути на другорядну дорогу вул. Садова; знаходячись в межах смуги свого руху повністю зупинив свій автомобіль, оскільки в дзеркала заднього виду помітив, що його обганяє автомобіль «БМВ»; пропустив вказаний автомобіль, який завершив маневр обгону та виїхав на свою смугу руху; далі через дзеркала заднього виду оглянув дорожню обстановку позаду автомобіля під його керуванням, та переконавшись, що позаду його ніхто не обганяє, з місця почав рух та виконувати маневр повороту вліво; швидкість його автомобіля становила близько 5 км/год; в цей час не розгледів на зустрічній смузі руху транспортних засобів; коли його автомобіль перетинав зустрічну смугу руху і знаходився на ній відбулося зіткнення мопеда «Мустанг МТ50Q-2» з задньою правою частиною його автомобіля; мопед та його водій впали на асфальтове покриття проїжджої частини; після ДТП відразу зупинив свій автомобіль та вийшов з нього, викликав швидку допомогу; внаслідок ДТП тілесних ушкоджень не отримав; відстань на ділянці дороги в місці ДТП з якої виявив наявність мопеда «Мустанг МТ50Q-2», попереду який рухався у зустрічному напрямку, становила близько 20 м., але в цей момент автомобіль під його керуванням вже знаходився на зустрічній смузі руху; мопед рухався в зустрічному напрямку без будь-яких увімкнених світлових приборів (том 1 а. с. 215-217).
Копією протоколу допиту потерпілого ОСОБА_1 від 10.08.2020 підтверджується, що позивач надав пояснення згідно яких 01.08.2020 близько 16 год. 30 хв. у світлу пору доби, в ясну погоду, рухався на мопеді «Мустанг МТ50Q-2» по вул. Каштанова в м. Бобринець в напрямку від м. Кропивницький до м. Бобринець; рухався в межах смуги руху свого напрямку зі швидкістю близько 50 км/год; під`їжджаючи до перехрестя з вул. Садова, з відстані близько 100 м. помітив, що на узбіччі знаходиться автомобіль «СEVROLET AVEO», державний номер НОМЕР_1 , чи він стояв, чи рухався не розгледів; в цей час автомобіль «СEVROLET AVEO», державний номер НОМЕР_1 , обганяв інший автомобіль таксі чорного кольору; продовжував рух та коли наблизився до перехрестя на відстань близько 20 м., автомобіль «СEVROLET AVEO», державний номер НОМЕР_1 здійснив поворот ліворуч намагаючись виїхати на другорядну дорогу вул. Садова; таким чином, автомобіль «СEVROLET AVEO», державний номер НОМЕР_1 перекрив смугу його руху та розташовувався до нього правою стороною; оскільки між транспортними засобами була мала відстань застосував гальма заднього і переднього колеса, але вони плавно спрацювали та не заблокували колеса; обминути перешкоду у вигляді автомобіля «CEVROLET AVEO» також не встиг; після чого відбулось зіткнення його мопеда передньою частиною із задньою правою частиною автомобіля «CEVROLET AVEO»; після зіткнення він та мопед впав на асфальтоване покриття проїжджої частини; внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому носа та з місця події був доставлений каретою швидкої допомоги до лікарні; перед керуванням мопедом, коли відбулася ДТП, алкоголь не вживав; чи був увімкнений лівий поворотний ліхтар у автомобілі «СEVROLET AVEO», коли він виконував поворот ліворуч, не пам`ятає; відстань з якої помітив перехрестя в зоні якого трапилась ДТП становить близько 100 м. (том 1 а. с. 220-222).
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час дорожньо-транспортної пригоди була забезпечена ПрАТ «УПСК» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс № АО/2907766 від 13.02.2020, яким передбачено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілого в сумі 260 000 грн, за шкоду заподіяну майну в сумі 130 000 грн. Розмір франшизи складає 2600 грн. Забезпеченим транспортним засобом є СHEVROLET AVEO SF48V, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 . Строк дії з 15.02.2020 по 14.02.2021 (том 1 а. с. 68).
25.03.2021 року ОСОБА_1 отримав від ПрАТ «УПСК» страхове відшкодування витрат в розмірі 539,28 грн на відновлювальний ремонт пошкодженого майна (транспортного засобу) – МUSTANG МТ50Q-2, зменшене на суму франшизи, яка складає 2 600 грн, що підтверджується листом страховика та не оспорюється сторонами (том 1 а. с. 22).
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина першастатті 12 ЦПК України).
Загалом принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
З аналізу наданих сторонами доказів вбачається, що у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди по даній справі є вина як позивача так і відповідача, оскільки невідповідність їх дій правилам дорожнього руху встановлена судовими рішеннями, а ступінь вини учасників ДТП з урахуванням встановлених обставин справи та наданих сторонами пояснень становить 50/50, а тому відповідно до вимог статті 1188 ЦК України завдана кожним з них шкода підлягає відшкодуванню залежно від ступеня вини.
Оскільки відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність, страховиком виплачено позивачу страхову виплату пов`язану з пошкодженням транспортного засобу (мопеда) внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зменшену на суму франшизи, яка складає 2 600 грн, а вина у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди позивача та відповідача є обопільною та рівнозначною, враховуючи ступінь вини кожної сторони суд першої інстанції обґрунтовано визначив ступінь вини позивача та відповідача у даній ДТП у співвідношенні як 50/50 відповідно, та пропорційно до цього визначив розмір франшизи, яка підлягає стягненню та складає 1 300 грн.
З огляду на викладене, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно, без наявності будь-яких доказів, зменшив суму франшизи вдвічі та стягнув з відповідача лише 1 300 грн.
Суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ступінь вини кодного учасника ДТП не визначалась, а відповідач клопотань про призначення відповідної експертизи не подавав, оскільки суд на основі поданих сторонами та наявних в матеріалах справи доказах не позбавлений можливості встановлювати ступінь вини кожного з учасників ДТП та це є його процесуальним обов`язком.
Помилковими є посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги надані сторонами докази по справі – копії протоколів і постанов про притягнення позивача та відповідача до адміністративної відповідальності, оскільки вказаним доказам судом була надана відповідана оцінка, на основі якої зроблено правильні та обґрунтовані висновки щодо рівня вини кожного з учасників ДТП.
Суд не бере до уваги твердження позивача про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою факт повної страхової виплати ПрАТ «УПСК» завданої шкоди, з огляду на те, що правильність нарахування страховою організацією завданої шкоди позивачу не є предметом спору.
Матеріалами справи також підтверджується, що 13.06.2022 ОСОБА_1 подав до суду клопотання про компенсацію витрат оплати правової (правничої) допомоги в розмірі 5 500 грн, пов`язаних з розглядом зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 про стягнення збитків, завданих ДТП (том 2 а. с. 33-34).
Разом із клопотанням позивачем надано угоду про захист (представництво) та надання правової (правничої) допомоги № 54 від 17.09.2020, укладену між адвокатом Замша Д. Д. та Ванжа О. М. (том 2 а. с. 35); додаткову угоду від 12.05.2022 до угоди про захист (представництво) та надання правової (правничої) допомоги від 17.09.2020 № 54 (том 2 а. с. 36); квитанцію до прибуткового касового ордера від 13.05.2022 на суму 5 500 грн (том 2 а. с. 37). 
Клопотання мотивоване тим, що подання заяви про залишення зустрічного позову без розгляду розцінює як виникнення спору за зустрічною позовною заявою внаслідок неправильних та безпідставних вимог за зустрічним позовом, а неправильність дій та безпідставність вимог за зустрічним позовом спростовані представником відповідача за зустрічним позовом шляхом подання відповідних документів до суду – відзиву, матеріалів щодо його обґрунтування та інших документів.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).
Частинами першою та другою статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з частиною п`ятою статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Тобто, стягнення з позивача понесених відповідачем судових витрат, зокрема, у разі залишення позову без розгляду, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.
Необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, в розумінні частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.
Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статями 55, 124 Конституції України, безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.
Разом із цим, залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення.
Зазначена процесуальна дія - диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.
Подання заяви про залишення позову без розгляду само по собі не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це диспозитивне право, передбачене нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою устатті 129 Конституції України.
Аналізуючи доводи клопотання, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, які саме необґрунтовані дії ОСОБА_2 були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв останній недобросовісно та пред`явив заздалегідь необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний відповідач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів позивача; чи були дії відповідача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Саме по собі звернення ОСОБА_2 із зустрічним позовом до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, залишення зустрічного позову без розгляду у зв`язку з волевиявленням самого відповідача ОСОБА_2 не можуть свідчити про необґрунтованість його дій, адже вони направлені на захист своїх прав.
З огляду на викладене, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що відповідач, подавши до суду заяву про залишення його зустрічного позову без розгляду, фактично погодився з безпідставністю своїх вимог.
Доводи апеляційної скарги про те, що звертаючись до суду першої інстанції із зустрічним позовом, ОСОБА_2 намагався стягнути з позивача збитки в розмірі 26 181 грн, до яких ОСОБА_1 взагалі ніякого відношення не має, тобто зловживав своїми процесуальними правами, зводяться до оцінки обґрунтованості зустрічних позовних вимог, що не є предметом апеляційного перегляду, а тому не можуть бути взяті до уваги судом.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції, дослідивши усі наявні у справі матеріали та виконавши всі вимоги цивільного процесуального судочинства дійшов обґрунтованого висновку про те, що підстави для задоволення клопотання ОСОБА_1 про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом зустрічної позовної заяви, відсутні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Щодо заявленого у відзиві на апеляційну скаргу клопотання представника відповідача про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Згідно з пунктом 1 частини третьої ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
Згідно з положеннями частин першої - п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків  тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу необхідно надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.
Разом з тим, суд, приймаючи до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру та приймати до уваги конкретні обставини справи.
Аналогічні висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суд від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Верховний Суд у постанові від 24.11.2020 у справі № 911/4242/15, зазначив, що проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу, витраченому адвокатом на виконання робіт.
Крім того, Верховний Суд в додатковій постанові від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19 зазначив, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
На підтвердження розміру понесених витрат представником відповідача надано: копію Договору № 16/02/22 про надання правової допомоги від 16 лютого 2022 року (том 2 а. с. 169), копію Додаткової угоди № 1 від 21 лютого 2022 до Договору № 16/02/22 про надання правової допомоги від 16 лютого 2022 року (том 2 а. с. 170), копію Додаткової угоди № 2 від 22 серпня 2022 до Договору № 16/02/22 про надання правової допомоги від 16 лютого 2022 року (том 2 а. с. 170 на звороті), копію Акту № 2 про надання правової допомоги до Договору № 16/02/22 про надання правової допомоги від 16 лютого 2022 року (детальний опис робіт (наданих послгу)) (том 2 а. с. 171), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діляьністю серії ОД № 002709 (том 2 а. с. 171 на звороті), копію ордера на надання правничої допомоги серії ВН № 1177653 від 26 серпня 2022 року (том 2 а. с. 172).
Враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27 червня 2022 року в оскаржуваній частині без змін, а також складність справи, витрачений час та обсяг виконаних адвокатом робіт і послуг та надані представником відповідача докази понесення витрат, клопотання представника відповідача про стягнення понесених відповідачем судових витрат підлягає задоволенню, зокрема, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27 червня 2022 року без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 5 000 (п`ять тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя                 С. І. Мурашко 

Судді         А. М. Головань

О. Л. Карпенко