ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2022 року	Львів	Справа № 380/6612/22 пров. № А/857/12451/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                              Обрізко І.М., 
суддів                                                                                Іщук Л.П., Онишкевича Т.В., 

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 22 липня 2022 року, прийняте суддею Качур Р.П. у місті Львові, у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КПП Центр» до Львівської митниці Державної митної служби України про визнання дій та бездіяльності протиправними,- 
                                                         
                                                              встановив:

ТзОВ «КПП Центр» (надалі – позивач) звернулося з адміністративним позовом до Львівської митниці Державної митної служби України (надалі – відповідач, Львівська митниця) про визнати протиправною і скасування картки відмови № UA 209140/2022/000429 про відмову в прийнятті митної декларації № UA 209140/2022/023085 від 30.03.2022, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду  від 22 липня 2022 позов задоволено.
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що за наявності належно оформлених сертифікатів з перевезення (походження) товару форми EUR.1. та інших  наданих позивачем документів,  зазначена обставина не могла  сама по собі бути підставою для  відмови у митному оформленні товару за преференційним режимом або призупинення  такого  режиму.  
У випадку встановлення відповідачем невідповідності відомостей у наданих для митного оформлення документах, він дійсно мав право відповідно до положень статті 45 МК України звернутись до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни походження товару із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.
Відповідач, як на підставу обґрунтування заперечення позову, покликається на лист митних органів Республіки Польща від 24.09.2021 № 2601-ІОА.4331.31.2021, який скеровано на адресу Львівської митниці листом Держмитслужби України від 02.11.2021 № 15/15-03-01/7.4/5085, про не підтвердження преференційного походження товару «Вантажний автомобіль марки RENAULT, модель  270-16L, імпортером якого виступала фірма KI-TRUCK SALE COMPANY Ihor Kulchytskyi», а імпортером ТзОВ «КПП Центр», за результатами перевірки сертифіката з перевезення товару EUR.1 № PL/MF/AR 0268063.
З цього листа видно, що означений сертифікат (EUR.1 № PL/MF/AR 0268063) є автентичним документом, однак експортер не підтвердив преференційного походження товарів з ЄС.
Суд зауважив, що відповідач, обґрунтовуючи сумніви щодо походження товару, стосовно декларації якого прийнято картку відмови, не є тим самим, що вказаний у сертифікаті з перевезення товару EUR.1 № PL/MF/AR 0268063 від 25.02.2021, оскільки позивач, для підтвердження застосування преференцій, до митної декларації, котра не була прийнята відповідачем, долучив сертифікат з перевезення товару EUR.1 № PL/MF/AS 0448252.
Покликання ж відповідача на звернення до Держмитслужби України із листом від 17.05.2022 не заслуговує на увагу, оскільки станом на час розгляду справи  відповідачем не надані будь-які відповіді уповноважених органів Республіки Польща або інша офіційна інформація щодо перевірки сертифікатів або встановлення іншого місця походження товару, який завозився позивачем на митну територію України. 
Наявність у контролюючого органу сумнівів щодо наданих декларантом документів на підтвердження заявленої ним країни походження товару є лише обставиною для перевірки таких документів, однак не може бути беззаперечною підставою для відмови у застосуванні преференційної ставки мита. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 квітня 2019 у справі №817/4660/13-а.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Львівська митниця подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що сертифікат з перевезення товару EUR.1, який був поданий підприємством, який у попередній період здійснював поставку ідентичних товарів від того ж експортера з непідтвердженим преференційним походженням за результатами перевірки, проведеної митними органами країни експорту за запитом Держмитслужби, було прийнято рішення про призупинення тарифних преференцій до отримання результатів перевірки достовірності сертифіката з перевезення товару EUR.1, а отже правомірно було відмовлено у митному оформленні митної декларації з оформленням картки відмови.
Суду було відомо, що Львівською митницею листом від 17.05.2022 №7.4-2/15/4/9460 скеровано до Державної митної служби України проект запиту до митних органів Республіки Польща з метою перевірки достовірності сертифіката з перевезення EUR.1 № PL/MF/AS 0448252 від 04.02.2022, реквізити якого внесено до графи 44 митної декларації №иА209140/2022/023085 від 30.03.2022 та який був підставою для зазначення в графі 36 МД преференції за кодом 410, проте суд з незрозумілих підстав вказує про відсутність такого звернення.
Суд першої інстанції на підставі положень ч. 1 ст. 45 Митного кодексу України вважає, що у випадку наявності сумнівів щодо підтвердження походження товарів, митний орган має право звернутись до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни походження товару із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей, проте не має права у зв`язку із цим відмовити у застосуванні преференції та видати картку відмови. Проте, роблячи зазначений висновок суд не врахував положень частини 5 статті 45 та частинам 1, 2 статті 48 Митного кодексу України.
Апелянт звертає увагу на те, що відповідно до листа митних органів Республіки Польща від 24.09.2021 №2601-ІОА.4331.31.2021 не підтверджено преференційне походження товару «Вантажний автомобіль марки RENAULT, модель MIDLUM 270-16L» експортером якого виступала фірма «KI-TRUCK SALE COMPANY Ihor Kulchytskyi », а імпортером ТзОВ «КПП Центр». В спірному ж випадку, експортер та імпортер є ті ж самі, товар ідентичний.
Львівською митницею було прийнято рішення про скерування запиту до митних органів Республіки Польща про проведення перевірки сертифікату, а тому, згідно ч. 5 ст. 45 Митного кодексу України даний товар вважатиметься таким, що походить з відповідної країни, з моменту отримання митними органами належним чином оформлених документів про походження товару. У зв`язку із цим, на момент здійснення митного оформлення товару, його походження достовірно не встановлено та товар підлягав випуску митним органом у вільний обіг на митній території України лише за умови сплати ввізного мита за повними ставками Митного тарифу України згідно ч. 2 ст. 48 Митного кодексу України, Митницею призупинено надання преференційного режим у для товарів, щодо яких здійснюється перевірка, до надходження результатів цієї перевірки.
ТзОВ «КПП Центр»  подало відзив на апеляційну скаргу, де вказує на те, що апелянт зазначає, що імпортер товару раніше подавав до митного оформлення документи про преференційне походження товару які визнавались митними органами країн експорту не підтвердженими, і як приклад наводиться автомобіль марки RENAULT модель MIDLUM270-16L, експортером якого виступала фірма KI-TRUCK SALE COMPANY Ihor Kulchytskyi, а імпортером ТзОВ «КПП Центр».
Позивач звертає вагу суду на те, що предметом вказаного позову у цій справі, є транспортний засіб сідловий тягач марки SCANIA R 450 4x2 2014 р. в. EVRO 6 VIN: НОМЕР_1 , № NR DF-003-EН.
Крім того, відповідач під час митного оформлення імпортованого позивачем товару безпосередньо не встановив невідповідності відомостей у наданих для митного оформлення документах.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між ТзОВ «КПП Центр» (покупець) та KI-TRUCK SALE COMPANY Ihor Kulchytskyi (продавець) 04.05.2020 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 06/20 (а.с. 9-10).
Продавцем виставлено позивачу рахунок-фактуру № Е/РО00000041/22 на транспортний засіб – сідельний тягач марки SCANIA R 450 4x2 2014 р. в. EVRO 6 VIN: НОМЕР_1 , № NR DF-003-EН, колір білий, за ціною 11700,00 Євро (а.с. 11).
З метою митного оформлення придбаного за кордоном транспортного засобу позивачем подано митному органу електронну митну декларацію № UA 209140/2022/023085 від 30.03.2022, а також додані до неї рахунок-фактуру (інвойс) від 03.02.2022; сертифікат з перевезення (походження) товару EUR.1; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 26.05.2020; калькуляцію транспортних витрат, зовнішньоекономічний договір від 04.05.2020, копію митної декларації країни відправлення № 22PL402010Е0256319 від 22.02.2022.
Зазначений транспортний засіб ввезений на митну територію України із застосуванням преференційного режиму в рамках Протоколу 1 «Щодо визначення концепції «Походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» Угоди про асоціацію між Україною з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, ратифікованої Законом України від 16.09.2014 № 1678-VII. 
За результатами розгляду поданих позивачем документів, відповідачем складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 209140/2022/000429 від 04.04.2022 (а.с. 26-27).
Відмова у митному оформленні (випуску) товарів мотивована так: «неможливість завершення митного оформлення у зв`язку з тим, що документ про проходження визнається непридатним для застосування преференцій відповідно до норм статті 32 Доповнення І «Щодо визначення поняття «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами членами, з іншої сторони від 27.06.2014. Постанова Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 450 «Питання, пов`язані із застосуванням митних декларацій» (зі змінами), Наказ Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631 «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа» (зі змінами), Наказ Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 651 «Про затвердження Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа».
Частиною 1 ст. 270 Митного кодексу України (далі - МК України) передбачено, що правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, митом, крім особливих видів мита, встановлюються цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно ст. 271 МК України мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. В Україні застосовуються такі види мита: 1)ввізне мито; 2)вивізне мито; 3)сезонне мито; особливі види мита: спеціальне, антидемпінгове, компенсаційне, додатковий імпортний збір.
Відповідно до ст. 272 МК України ввізне мито встановлюється на товари, що ввозяться на миту територію України. Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначених Митним тарифом України, здійснюється Верховною Радою України шляхом прийняття законів України.
Згідно з ст. 280 МК України в Україні застосовуються такі види ставок мита:
1)адвалерна - у відсотках до встановленої статтею 279 МК України бази оподаткування;
2)специфічна - у грошовому розмірі на одиницю бази оподаткування, встановлену статтею 279 МК України;
3)комбінована, що складається з адвалерної та специфічної ставок мита.
Частинами 4 та 5 ст.280 МК України визначено, що ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.
Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
Відповідно до ч. 1 ст. 281 МК України допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.
Документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.
Згідно з частинами 1 - 3 ст. 36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.
Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.
Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 44 МК України передбачено, що у разі ввезення товару на митну територію України сертифікат про походження товару подається обов`язково на товари, до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
Законом України від 16.09.2014 № 1678-VII ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі - Угода про асоціацію, Угода).
Згідно з ч. 1 ст. 16 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу І Угоди товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання сертифіката з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку ІІІ до цього Протоколу, як одного з таких документів.
Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 17 розділу V Протоколу І Угоди, сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера. Експортер, який подає заяву про видачу сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту, у якій видається сертифікат з перевезення товару EUR.1, надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Відповідно до ч. 1 ст. 29 розділу V Протоколу І Угоди, експортер, який подає заяву на отримання сертифіката з перевезення товару EUR.1, повинен зберігати документи, зазначені в статті 17 (3) цього Протоколу, протягом щонайменше трьох років.
Відтак, сертифікат з перевезення товару EUR.1 та/або сертифікат про походження товару є підставою для застосування до товару тарифної преференції.
Відповідно до ч. 2 ст. 32 розділу VI «Домовленості про адміністративне співробітництво» Протоколу І Угоди, з метою забезпечення правильного застосування цього Протоколу Європейський Союз і Україна повинні допомагати один одному через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності сертифікатів з перевезення товару EUR.1 або декларацій інвойс та правильності інформації, що міститься в цих документів.
Частинами 1, 3 та 5 ст.32 «Перевірка підтверджень походження» розділу VI Протоколу І Угоди встановлено, що подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу. Перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь- яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу.
Згідно з ч. 1 ст. 45 МК України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.
Відтак в силу наведених норм, у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару відповідач мав право звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.
Статтею 33 Протоколу 1 до Угоди передбачено порядок такої перевірки підтверджень походження товарів. Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу. Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запиту, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.
З огляду на викладене колегія суддів доходить висновку, що міжнародним договором передбачено чіткий алгоритм дій митного органу у випадку отримання відповіді компетентного органу за результатами перевірки документів про походження товару, яка, зокрема, не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів.
При цьому, відповідно до статті 33 Протоколу 1 до Угоди саме результати перевірки підтверджень походження товару, є підставою для відмови у наданні платнику податків права на преференції.
Згідно матеріалів справи, позивач подав митному органу пакет документів, які засвідчують походження товару, з поміж іншого, сертифікат з перевезення товару форми EUR.1 № PL/MF/AS 0448252.
Зі змісту картки відмови видно, що причиною відмови у митному оформленні за преференційним режимом слугувало те, що декларацію походження видано (складено) експортером, який експортував товари, походження яких не підтверджено митними органами ЄС. Саме ця обставина викликала сумніви у відповідача щодо застосування преференційного режиму імпортованого товару.
Апелянт зазначає, що ним листом від 17.05.2022 за №7.4-2/15/4/9460 скеровано до Державної митної служби України проект запиту до митних органів Республіки Польща з метою перевірки достовірності сертифіката з перевезення EURO-1, № PL/MF/AS 0448252 від 04.02.2022.
Із доданих митним органом додаткових пояснень вбачається, що Державна митна служба листом від 02.11.2022 №15/15-03-01/7.4/4025 інформувала Львівську митницю про отримання інформації від уповноваженого органу Польщі від 17.10.2022 №2601-ІОА.4331.41.2022 про результати перевірки зазначених документів про походження. Уповноважений орган Польщі підтвердив автентичність документів. Однак, експортер не довів преференційне європейське походження товару. Отже, товар не має преференційного європейського походження в розумінні Угоди.  Висновок: преференційне походження товару, охопленого сертифікатом від 04.02.2022 EURO-1, № PL/MF/AS 0448252 не підтверджено.
Даний доказ не міг бути долучений під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, враховуючи те, що на той час такого доказу не існувало.
Відтак, на думку суду, апелянт як суб`єкт владних повноважень надав суду достатні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, а тому, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про визнання протиправною і скасування картки відмови № UA 209140/2022/000429 про відмову в прийнятті митної декларації № UA 209140/2022/023085 від 30.03.2022 митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги являються суттєвими і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову у задоволенні позову.
Апеляційний суд не здійснює розподілу судових витрат в силу вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст. 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 
                                                              постановив:

Апеляційну скаргу Львівської митниці задовольнити.
Рішення   Львівського окружного адміністративного суду від 22 липня 2022 року у справі №380/6612/22 скасувати і прийняти постанову, якою в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «КПП Центр» відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. В. Онишкевич