ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 вересня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/3164/22	

головуючий суддя І інстанції – Златін С.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,
                               суддів:  Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,     
за участю секретаря судового засідання: Давіденко Ю.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу  Дніпровської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.06.2022 року в адміністративній справі № 160/3164/22 за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСТЕЙТ СІТІ"  до  Дніпровської міської ради      про визнання протиправним та нечинним рішення в частині,-
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕСТЕЙТ СІТІ" звернулось до суду з адміністративним позовом до Дніпровської міської ради, в якому просило визнати протиправним та нечинним з моменту прийняття пункт 1.2 рішення Дніпровської міської ради VIII скликання від 22.09.2021 року № 415/10 «Про внесення змін до рішення міської ради від 08.12.2004 року № 41/22 «Про затвердження переліку земельних ділянок, які не підлягають забудові», в частині доповнення переліку земельних ділянок, які не підлягають забудові, підпунктом 1.51. щодо земельної ділянки по вул. Січеславській Набережній в районі будинку № 53.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.06.2022 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСТЕЙТ СІТІ" було задоволено частково.
Визнано протиправним та нечинним пункт 1.2 рішення Дніпровської міської ради VIII скликання від 22.09.2021 року № 415/10 «Про внесення змін до рішення міської ради від 08.12.2004 року № 41/22 «Про затвердження переліку земельних ділянок, які не підлягають забудові», в частині доповнення переліку земельних ділянок, які не підлягають забудові, підпунктом 1.51. щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 .
В задоволені решти позовних вимог було відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Не погодившись із зазначеним рішенням суду, Дніпровська міська рада звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.06.2022 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що прийняте рішення відповідає генеральному плану розвитку міста Дніпра. Зауважено про відсутність права позивача на звернення до суду з огляду на відсутність факту порушення останнього.
Представник відповідача в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Представник позивача в судовому засіданні заперечувала відносно задоволення апеляційної скарги, зазначаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як було встановлено судом першої інстанції, 21.02.2020 року між AS «Privatbank» (продавець) та позивачем (покупець) булу кладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого, продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає у власність споруду, нежитлову одноперхову споруду виставкового центру, що розташована за адресою: Дінпропетровська область, місто Дніпро, вул. Січеславська Набережна буд.47 а. Опис об`єкту нерухомого майна: нежитлова одноповерхова споруда виставкового центру літ. А-1, навіси літ. А’, А’’, A’’’, огорожа, № 1,2,3, І - мостіння, загальною площею 2700 кв.м. Майно розташоване на земельній ділянці загальною площею 1.8157 га., кадастровий номер 1210100000:03:328:0217. Відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу Украхни та ст. 120 Земельного кодексу України з моменту набрання чинності цим договором до покупця переходить право користування на земельну ділянку, на якій розміщена будівля, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землекористувача.
Вказаний договір було зареєстровано у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 13.04.2021 року № ПІ-42/0-58/63-21земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:03:328:0217 поділено та сформовано земельні ділянки з кадастровими номерами 1210100000:03:328:0256, 1210100000:03:328:0257, 1210100000:03:328:0258, 1210100000:03:0328:0259, 1210100000:03:328:0255.
22.09.2021 року Дніпровською міською радою було прийнято рішення № 415/10 «Про внесення змін до рішення міської ради від 08.12.2004 року № 41/22 «Про затвердження переліку земельних ділянок, які не підлягають забудові», пунктом 1.2 якого доповнено перелік земельних ділянок, які не підлягають забудові, підпунктом 1.51 щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 .
Не погодившись з правомірністю прийняття наведеного рішення, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване в частині рішення відповідача, яке належить до документації із землеустрою, суперечить генеральному плану м. Дніпра, що є недопустим та суперечить вимогам Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Закону України «Про землеустрій». Генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації населеного пункту на місцевому рівні. На його основі розробляються інші види містобудівної документації на місцевому рівні, які не можуть суперечити генеральному плану населеного пункту. Зауважено, що оскільки позивач розробив технічну документацію на земельну ділянку, на якій відповідачем заборонена забудова, та звертався до відповідача із клопотанням про затвердження даної технічної документації, то позивач має бажання отримати земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:03:328:0258 та забудовувати вказану земельну ділянку здійснивши для цього певні дії, відповідно позивач має законний інтерес, тобто прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.
Суд апеляційної інстанції при перегляді справи в апеляційному порядку виходить з наступного.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Отже, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Звертаючись до суду з позовом про скасування акту суб`єкта владних повноважень, позивач має обґрунтувати, яким чином даний акт порушує його права та охоронювані законом інтереси. Захисту у порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції стосовно заявника.
Таким чином, підставами для визнання протиправними актів суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких рішень протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спірних правовідносин є правомірність прийняття відповідачем пункту 1.2 рішення Дніпровської міської ради VIII скликання від 22.09.2021 року № 415/10 «Про внесення змін до рішення міської ради від 08.12.2004 року № 41/22 «Про затвердження переліку земельних ділянок, які не підлягають забудові», в частині доповнення переліку земельних ділянок, які не підлягають забудові, підпунктом 1.51. щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 без визначення кадастрового номеру.
З пояснень позивач вбачається, що останній обґрунтовує факт порушення своїх прав посиланням на наявність у останнього інтересу на отримання земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:03:328:0258 у користування для забудови шляхом затвердження відповідачем технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,7043 га.
Однак, з матеріалів справи вбачається, що наказом командира військової частини НОМЕР_1  від 11.03.2022 року № 11аг «Про примусове відчуження майна на користь підрозділів військової частини» здійснено примусове відчуження на користь підрозділів територіальної оборони нерухомого майна у т.ч. споруди, що за наявною інформацією належить ТОВ «ЕСТЕЙТ СІТІ», а саме: нежитлову одноповерхову споруду виставкового центру літ. А-1, навіси літ. А’, А’’, A’’’, огорожа, № 1,2,3, І - мостіння, загальною площею 2700 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (код ЄДРПОУ 43505163), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 304029412101.
25.03.2022 року військовою частиною НОМЕР_1 складено Акт про примусове відчуження або вилучення вказаного вище нерухомого майна, яке належить на праві власності позивачу.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану»  примусове відчуження майна - позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості.
Згідно ч. 5 ст. 6 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» право державної власності на майно виникає з дати підписання акта приймання-передачі.
Отже,  починаючи з 25.03.2022 року власником нерухомого майна, яке належало ТОВ «ЕСТЕЙТ СІТІ», а саме: нежитлову одноповерхову споруду виставкового центру літ. А-1, навіси літ. А’, А’’, A’’’, огорожа, № 1,2,3, І - мостіння, загальною площею 2700 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 - є держава.
Відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.
Отже, в силу наведених правових приписів, починаючи з 25.03.2022 року до держави також перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розташоване наведене нерухоме майно (кадастровий номер 1210100000:03:328:0258), що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову судом першої інстанції, яке має бути направленим на захист порушених прав та інтересів.
Що стосується посилань позивача на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2021 року у справі № 904/7450/21, яким зобов`язано Дніпровську міську раду на найближчому пленарному засідання (сесії) розглянути технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,7043 га, кадастровий номер 1210100000:03:328:0258 ТОВ "Естейт Сіті" по фактичному розміщенню споруд, за адресою: АДРЕСА_2 , код КВЦПЗ: 02.10. Для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури, виготовлену ФОП ОСОБА_1 та ухвалити рішення за результатами розгляду, як на  підставу наявності інтересу та як наслідок права на звернення до суду, то колегія суддів апеляційного суду вважає їх безпідставними з огляду на перехід права власності на нерухоме майно та відповідного речового права на земельну ділянку до держави та відсутністю споруд за вказаною адресою (знесення), що сторонами не заперечується.
Крім того, колегія суддів зазначає, що розроблення технічної документації із землеустрою має на меті формування земельної ділянки, як окремого об`єкта і не є ствердженням того, що остання, як на час звернення до суду, а наразі і за встановлених обставин, буде затверджена відповідною радою та встановлені межі земельної ділянки в  натурі і остання буде передана у власність.
Інші доводи учасників справи, за встановлених обставин, до уваги колегією суддів не приймаються, тому як не мають правового значення для правильного вирішення справи.
Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає  задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні адміністративного позову.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради – задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.06.2022 року в адміністративній справі № 160/3164/22–  скасувати та прийняти нову постанову.
В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСТЕЙТ СІТІ" – відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення за наявності підстав, передбачених ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко