ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 р.	Справа № 480/5834/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Курило Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання  Машури Г.І.,
представника позивача: Сай С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.10.2021, головуючий суддя І інстанції: Глазько С.М., вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 21.10.21 по справі №480/5834/21
          за позовом      Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області  
          до       ОСОБА_1                    
          про стягнення платежів, що підлягають капіталізації,
ВСТАНОВИВ:
Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд:
- стягнути з відповідача на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області суму платежів, що підлягають капіталізації, у розмірі 1054101,10 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про те, що у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності відповідача у останнього виник обов`язок сплати на користь позивача суми платежів, що підлягають капіталізації, у розмірі 1054101,10 грн., оскільки Фонд проводить страхові виплати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі акту про розслідування нещасного випадку за формою Н-1 від 20.01.2021 (випадок який стався з ним під час роботи у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ).
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи,  неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. 
05.09.2022 представником відповідача подано до Другого апеляційного адміністративного суду письмові пояснення в яких він просив суд апеляційної інстанції в задоволенні апеляційної скарги відмовити та зазначив, що сторона відповідача не заперечує проти розгляду справи в порядку письмового провадження.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача підтримав свою правову позицію по справі.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до наявних в матеріалах справи відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 17.02.2021 до Єдиного державного реєстру внесено запис №2006230060004003606 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) на підставі власного рішення.
У трудових відносинах з відповідачем перебував ОСОБА_2 .
Судовим розглядом встановлено, що позивач проводить страхові виплати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі акту про розслідування нещасного випадку за формою Н-1 від 29.01.2021 (випадок який стався з ним під час роботи у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ), виписки МСЕК від 15.02.2021 серія 12ААА №080531, якою ОСОБА_2 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 50% та ІІІ група інвалідності, безстроково, постанови про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати від 31.03.2021 №59008/10014062/1/2.
На день звернення до суду розмір щомісячної страхової виплати ОСОБА_2 складає 2561,34 грн. безстроково.
Сума платежів, які підлягають капіталізації для розрахунку з потерпілим ОСОБА_2 становить 1054101,10 грн., що підтверджується відповідним розрахунком (а.с.11).
Позивачем здійснювались заходи досудового врегулювання спору 24.04.2021 шляхом направлення відповідної претензії. Проте вимога щодо сплати грошових коштів не була виконана, що слугувало підставою для звернення позивачем до суду з вказаним позовом. 
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості. 
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам зазначає наступне. 
Процедура припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця регулюється   Законом України від 15.05.2003 № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" (надалі - Закон № 755-IV).
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 18 Закону № 755-IV (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), для державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця подається один з таких документів: заява про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням - у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням;
Згідно з ч. 4 ст. 6 Закону України від 08.07.2010 №2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (надалі - Закон №2464-VІ), у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою-підприємцем.
Відповідно до ст. 51 Цивільного кодексу України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Тобто, до спірних правовідносин слід застосовувати нормативно-правові акти, що регулюють порядок капіталізації платежів юридичної особи, оскільки інше не встановлено законом та не випливає із суті відносин.
Згідно з ч. 2 ст. 1205 Цивільного кодексу України, у разі ліквідації юридичної особи платежі, належні потерпілому або особам, визначеним   статтею 1200 цього Кодексу, мають бути капіталізовані для виплати їх потерпілому або цим особам у порядку, встановленому законом або іншим нормативно-правовим актом. У разі відсутності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для капіталізації платежів, які підлягають сплаті, обов`язок щодо їх капіталізації покладається на ліквідаційну комісію на підставі рішення суду за позовом потерпілого.
Спірні правовідносини врегульовані, зокрема, положеннями Закону України від 23.09.1999 № 1105-ХІV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі – Закон №1105-ХІV) та постановою Кабінету Міністрів України № 986 від 04.12.2019 "Про затвердження Порядку капіталізації платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації страхувальників" (надалі – Порядок).
Так, відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону № 1105-XIV, страховим випадком за соціальним страхуванням від нещасних випадків є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання (у тому числі встановлене чи виявлене в період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів), що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму; нещасний випадок або професійне захворювання, яке сталося внаслідок порушення застрахованим нормативних актів про охорону праці.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону № 1105-XIV, кошти, що надходять до Фонду від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, повинні забезпечувати: 1) виплату застрахованим особам матеріального забезпечення та надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; 2) створення резерву коштів Фонду в розмірі суми, необхідної для виплати всіх видів матеріального забезпечення, страхових виплат, передбачених цим Законом, в розрахунку не менш як на п`ять календарних днів; 3) фінансування витрат на утримання та забезпечення діяльності Фонду, його робочих органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, матеріальне та соціально-побутове забезпечення його працівників; розвиток та функціонування інформаційно-аналітичних систем Фонду; 4) фінансування заходів з профілактики страхових випадків.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону № 1105-XIV, джерелами формування коштів Фонду є капіталізовані платежі, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з Порядком №986, термін “капіталізація платежів” означає визначення суми грошових зобов`язань страхувальника у випадку його ліквідації (зокрема у зв`язку з банкрутством), що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю застрахованим особам, які належить сплатити до Фонду соціального страхування України для забезпечення страхових виплат і витрат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.
Отже, з наведених норм права вбачається, що кошті, які надходять до Фонду від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, спрямовуються в тому числі на забезпечення виплати застрахованим особам матеріального забезпечення та надання соціальних послуг, передбачених цим Законом. В той же час, в разі ліквідації страхувальника джерелом формування коштів є капіталізовані платежі, які надходять до Фонду відповідно до Порядку № 986.
Тобто, положеннями Закону № 1105-XIV та Порядку № 986 передбачено, що у разі ліквідації суб`єкта підприємницької діяльності – страхувальника (фізичної особи-підприємця або юридичної особи) у останнього виникає зобов`язання перед Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України щодо сплати капіталізованих платежів, які Фонд соціального страхування сплачує у вигляді страхових виплат потерпілим від нещасного випадку або професійного захворювання, отриманих під час перебування потерпілих осіб у трудових відносинах з цим страхувальником.
Як вже вище зазначалось, позивач проводить страхові виплати ОСОБА_2 , на підставі акту про розслідування нещасного випадку за формою Н-1 від 29.01.2021 (випадок який стався з ним під час роботи у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ), виписки МСЕК від 15.02.2021 серія 12ААА №080531, якою ОСОБА_2 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 50% та ІІІ група інвалідності, безстроково, постанови про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати від 31.03.2021 №59008/10014062/1/2.
Відтак, із внесенням до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності у відповідача виникають зобов`язання перед Фондом щодо сплати капіталізованих платежів потерпілому ОСОБА_2 .
Відповідно до п. 3 Порядку №986, капіталізація платежів проводиться щодо кожної застрахованої особи з урахуванням заборгованості за попередні роки та необхідних подальших платежів для забезпечення страхових виплат і витрат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Під час капіталізації платежів враховуються заробітна плата потерпілого, відсоток втрати професійної працездатності, витрати на догляд за потерпілим, на реабілітацію, протезування, придбання транспортних засобів, види соціальної допомоги відповідно до медичного висновку, одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого, а також інші виплати, передбачені законодавством.
Згідно з п. 4 Порядку №986, капіталізація платежів перед застрахованими особами або перед особами, визначеними у статті 41 Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, розраховується на період, що визначається як різниця між середньою очікуваною тривалістю життя для чоловіків і жінок у країні та віком особи на момент її проведення, та обчислюється щодо кожного платежу таким чином: 1) щомісячні страхові виплати втраченого заробітку - з урахуванням середньомісячного заробітку та ступеня втрати професійної працездатності; 2) витрати на догляд за потерпілим відповідно до медичного висновку - згідно з нормами, встановленими нормативно-правовими актами; 3) витрати на забезпечення потерпілого автомобілем безоплатно чи на пільгових умовах, організацію та оплату навчання водінню автомобіля, а також на виплату компенсації на бензин (пальне), ремонт і технічне обслуговування автомобілів або на транспортне обслуговування - згідно з нормами, встановленими нормативно-правовими актами; 4) витрати на санаторно-курортне лікування - із розрахунку середньої вартості санаторно-курортної путівки: для осіб з інвалідністю I групи - щороку, для інших осіб з інвалідністю - не рідше одного разу на три роки.
З урахуванням вказаного вище колегія суддів зазначає, що ліквідація юридичної особи через банкрутство має наслідком повне припинення будь-якої діяльності такої особи та неможливість набувати права чи виконувати обов`язки. Припинення підприємницької діяльності фізичної особи також має наслідком втрату такою особою статусу учасника правовідносин, пов`язаних з підприємницькою діяльністю, зокрема, обов`язків страхувальника у відносинах зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відтак, в момент внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про реєстрацію припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 у останнього, як у страхувальника, виник обов`язок здійснити сплату коштів, необхідних для проведення страхових виплат ОСОБА_2 .
Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача про відсутність підстав для капіталізації платежів через те, що відповідачем відновлено реєстрацію підприємницької діяльності та зазначає наступне. 
З відомостей наявних в матеріалах справи відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що 17.02.2021 до реєстру внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності відповідача.
09.09.2021 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Тобто, 17.02.2021 відповідачем було саме припинено підприємницьку діяльність, а 09.09.2021 здійснено нову реєстрацію, а не відновлено попередню.
Підприємницька діяльність здійснюється особою на підставі вільного волевиявлення. Діюче законодавство не містить для фізичної особи обмежень щодо можливості припинення підприємницької діяльності чи прийняття рішення про початок такої діяльності. Також законом не передбачається при новій реєстрації фізичною особою-підприємцем відновлення правовідносин, які існували до припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою при попередній реєстрації. 
Нова реєстрація фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та виникнення у зв`язку з цим обов`язку сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не звільняє відповідача від обов`язку здійснити сплату капіталізованих платежів у сумі, необхідній для здійснення виплат ОСОБА_2 .
З урахуванням встановлених по справі обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність у відповідача обов`язку зі сплати суму платежів, що підлягають капіталізації для розрахунку з ОСОБА_2 у розмірі 1054101,10 грн., відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. 
Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 02.11.2020 по справі № 1940/1440/18.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Враховуючи, що під час ухвалення рішення по справі судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.10.2021 та прийняття постанови про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області  задовольнити.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 по справі №480/5834/21  скасувати.
Прийняти постанову, якою позов Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області до ОСОБА_1 про стягнення платежів, що підлягають капіталізації задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області суму платежів, що підлягають капіталізації у розмірі 1054101 (один мільйон п`ятдесят чотири тисячі сто одну) грн. 10 коп. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		С.С. Рєзнікова	
Судді	   	А.О. Бегунц    Л.В. Курило   	
Повний текст постанови складено  02.11.2022 року