КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції: Коваль О.А.
Єдиний унікальний номер справи №759/52/22
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9481/2022
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
01 листопада 2022 року                                                                                                                 м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді  Мережко М.В.,
суддів: Ігнатченко Н.В., Савченка С.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 червня 2022 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
встановив:
 
У січні 2022 року КП «Київтеплоенерго» звернулося до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради від 10 квітня 2018 року №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року та правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, на підставі типового договору, підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34.
Позивач зазначав, що квартиру АДРЕСА_1 під'єднано до внутрішньо будинкові системи теплопостачання, а отже ОСОБА_1 є споживачем послуг з центрального опалення та/або централізованого постачання гарячої води.
Відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, що станом на 01 вересня 2021 року складає 31 383,90 грн (заборгованість за послуги централізованого опалення у розмірі 22 559,59 грн, заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 8 824,31 грн).
На підставі договору №602-18 про відступлення права вимоги від 11 жовтня 2018 року укладеного між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ) «Київтеплоенерго» прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 898,36грн.
Враховуючи викладене, просив суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 4 446,89 грн, заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 451,47 грн, заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 22 559,59 грн, заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 8 824,31 грн, витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн. Стягнути судовий збір в розмірі 2 270 грн.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 13 червня 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»  заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 22559,59 грн, та заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 8824,31 грн, судовий збір за подання позову у розмірі 2270 грн, а всього підлягає стягненню: 33 653,90 грн. В іншій частині позовних вимог, відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог, КП «Київтеплоенерго»  подало до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Святошинського районного суду м. Києва від  13 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається зокрема на те, що суд першої інстанції помилково не взяв до уваги договір про відступлення прав вимоги (цесії) №602-18 від 11 жовтня 2018 року, за умовами якого позивач прийняв право вимоги до відповідача оплати спожитих ним послуг за період до 01 травня 2018 року за послуги з централізованого опалення у розмірі 4446,89 грн та послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 451,47 грн.
Рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості не оскаржується, тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.
Відзиву на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк від відповідача не надходило.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за спожиті послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у розмірі 36 282,26 грн.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості, яка виникла до 01 травня 2018, суд першої інстанції виходив  з того, що позивачем на підтвердження наявності такої заборгованості не надано до суду жодного доказу.
Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Правовідносини між виконавцем послуг з постачання централізованого опалення, гарячого водопостачання та споживачем - фізичною особою регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України, «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору, а споживачем - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Відповідно до пункту 1частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Частиною 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», редакція якого діяла до 9 грудня 2017 року, та частиною 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Поняття виробника та постачальника комунальних послуг також визначено Положенням про порядок розрахунків за комунальні послуги між виробниками (постачальниками), виконавцями і споживачами послуг водопостачання, водовідведення і теплопостачання в умовах використання засобів обліку споживання води і теплової енергії в житловому фонді та підвищення економічної зацікавленості споживачів у їх встановленні за власні кошти, затвердженим наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року N 55, відповідно до якого виробниками (постачальниками) холодної і гарячої води та теплової енергії є підприємства і організації, які за договорами надають виконавцям та споживачам комунальні послуги; виконавцями послуг є підприємства або організації, які безпосередньо надають комунальні послуги споживачам (житлово-експлуатаційні та інші організації). У деяких випадках виробники (постачальники) послуг можуть бути і виконавцями послуг (наприклад, для власників приватних будинків), а споживач - це фізична або юридична особа, що користується комунальними послугами.
Зазначені норми законодавства чітко визначають, що виконавцями житлово-комунальних послуг є підприємства або організації, які безпосередньо надають житлово-комунальні послуги споживачам.
Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила).
Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Відповідно до ч. 7 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно розрахунку заборгованості за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води за адресою АДРЕСА_1 за період з 01 травня 2018 по 31 серпня 2021 року заборгованість за централізоване опалення складає 22 559,59 грн., за постачання гарячої води складає 8 824,31 грн. (а.с. 8).
Встановлено, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) №602-18. (а.с. 16).
В газеті «Хрещатик» №111 (4511) від 06 серпня 2014 року було опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню ПАТ «Київенерго» (а.с. 17).
В газеті «Хрещатик» №34 (5085) від 28 березня 2018 року було опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (а.с. 18).
Матеріали справи не містять інформації, що послуги з теплопостачання (централізоване опалення та гаряче водопостачання) відповідачу до 1 травня 2018 року надавалися не ПАТ «Київенерго», а іншою організацією.
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а відповідно до ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) №602-18 КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до ОСОБА_1 щодо стягнення грошових коштів за спожиті послуги до 01 травня 2018.
Згідно з Додатком 1 до договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року №602-18 відступлено право вимоги відносно ОСОБА_1 , за послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 заборгованість у розмірі 4 446,89 грн. (а.с. 6).
Згідно з Додатком 2 до договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року №602-18 відступлено право вимоги відносно ОСОБА_1 , за послуги з централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 заборгованість у розмірі 451,47 (а.с. 7).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . Таке право власності зареєстроване з 26 вересня 2017 року. Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 06 січня 2022 року  ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрованим не значиться.
Квартира за адресою: АДРЕСА_1 під`єднана до внутрішньо будинкової системи теплопостачання, а отже ОСОБА_1 як її власник є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та відповідальною особою за сплату отриманих послуг.
Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно, відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідача коштів за надані житлово-комунальні послуги.
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів не може погодитися з висновками місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за спожиті послуги до 01 травня 2018 року, оскільки місцевий суд у повному обсязі не дослідив наявні у справі докази та не надав їм належну правову оцінку, в результаті чого ухвалив в цій частині рішення, яке не повною мірою відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до положень статті 376 ЦПК України, таке рішення підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні заборгованості за спожиті послуги за період  до 01 травня 2018 року з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період до 01 травня 2018 року у розмірі 4446,89 грн та послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 451,47 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат, а відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі  3 405 грн.
Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задовольнити.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 червня 2022 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за спожиті послуги до 01 травня 2018 року скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог.
Стягнути з ОСОБА_1  (народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка проживає за адресою:  АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу КИЇВРАДИ (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (01001, м. Київ, площа І. Франка, 5, код ЄДРПОУ 40538421) заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 4446 (чотири тисячі чотириста сорок шість) грн. 89 коп. та послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 451 (чотириста п`ятдесят одна) грн. 47 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу КИЇВРАДИ (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО»судовий збір у розмірі 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) грн..
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                                              М.В. Мережко
 
Судді:                                                                                                      Н.В. Ігнатченко
 
С.І. Савченко