П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/1034/22	
Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Турецької І. О.,
суддів – Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області (далі – Фонд соціального страхування), в якому просила:
-                    визнати протиправним та скасувати рішення, оформлене листом від 26.11.2021 № 01-18-199 в частині відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги сім`ї, у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату;
-                    зобов`язати призначити та виплатити одноразову допомогу сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка пояснила, що Фонд соціального страхування відмовив їй у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги з тієї підстави, що реєстрація місця проживання загиблого її чоловіка на виробництві не співпадає з її реєстрацією місця проживання, що є обов`язковою умовою для призначення відповідної грошової допомоги.
Позивачка наголошує, що, незважаючи на відмінність адрес реєстрації, вона з померлим чоловіком проживала разом однією сім`єю у період з 18.11.2017 по 23.09.2021 за адресою: АДРЕСА_1 , що можуть підтвердити свідки.
До того ж, ОСОБА_1 вважає, що стаття 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» містить вичерпний перелік підстав для відмови у страхових виплатах та наданні соціальних послуг і  не містить такої відмови  як різні адреси реєстрації чоловіка та дружини.

Також позивачка акцентувала увагу на тому, що суб`єкт владних повноважень не надав їй постанову з обґрунтуванням відмови у страховій виплаті.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2022 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Суд визнав протиправною бездіяльність Фонду соціального страхування щодо призначення ОСОБА_1 одноразової виплати на сім`ю у зв`язку зі смертю годувальника ОСОБА_2 .
Зобов`язав Фонд соціального страхування розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 листопада 2021 року про призначення одноразової виплати на сім`ю, як члену сім`ї ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом та прийняти відповідне рішення за результатами такого розгляду.
В іншій частині позовних вимог суд відмовив.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Порядком призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженим Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19 липня 2018 року №11 (далі – Порядок №11), передбачено приймати рішення про страхову виплату або відмови у її виплаті у формі постанов за відповідними заявами про призначення одноразової допомоги.
Проте, як зазначив суд, будь-яких рішень, у формі постанови, на підставі заяви ОСОБА_1 , суб`єкт владних повноважень не приймав.
Суд першої інстанції вважав, що, оформивши листом відмову у призначенні страхової виплати, Фонд соціального страхування вчинив протиправну бездіяльність щодо її призначення, а тому підстав для скасування такого листа немає, оскільки воно не є рішенням, яке приймає Фонд соціального страхування, відповідно до вимог нормативно-правових актів.
Отож, на думку суду першої інстанції, належним захистом порушеного права, у даному випадку, є визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у неприйнятті відповідного рішення за результатами розгляду звернення позивачки.

Щодо вимоги зобов`язального характеру, то суд першої інстанції вважав, що повноваження Фонду соціального страхування щодо призначення страхової виплати або відмова у її виплаті є дискреційними, а тому лише даний суб`єкт владних повноважень, має право приймати відповідне рішення. Суд не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) відповідача поза межами перевірки за критеріями відповідності прийняття ним рішень (вчинення дій), передбаченими частиною другою статті 2 КАС України, підміняти його і перебирати на себе повноваження, надані Законом.
До того ж, суд першої інстанції вважав, що оскільки рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги відповідач не приймав, то слід зобов`язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової виплати та прийняти відповідне рішення за результатами такого розгляду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, Фонд соціального страхування подав апеляційну скаргу в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги скаржник зазначає, що пунктом 5.1 розділу V Порядку №11 передбачено, що для отримання одноразової допомоги на сім`ю дружиною (чоловіком) або дитиною, реєстрація їх місця проживання повинна співпадати з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого.
У межах даної справи, місця реєстрації не співпадають, тому Фонд соціального страхування не мав права призначати одноразову допомогу на сім`ю позивачці.

Далі скаржник зауважує, що ним по страховій справі ОСОБА_1 було прийнято дві постанови про призначення страхових виплат, а саме: щомісячних страхових виплат у сумі 4 341 грн та одноразової допомоги в сумі 47 580 грн.
Що стосується заяви ОСОБА_1 про призначення одноразової допомоги на сім`ю в разі втрати годувальника, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то її розглянуто як звернення, оскільки зразка відповідної постанови про відмову у задоволенні такої заяви не передбачено жодним нормативно-правовим актом.

ОСОБА_1 , скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, вважає її необґрунтованою та просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції змінити, зобов`язавши Фонд соціального страхування призначити та виплатити одноразову допомогу сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осі, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.
Позивачка зазначає про те, що після ухвалення оскаржуваного судового рішення, рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 18.04.2022 (справа №503/43/22) встановлено юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 разом з померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловіком ОСОБА_2 в період з 21.11.2017 до 23.09.2021 за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивачка вважає, що дане рішення суттєво впливає на доведення спірних обставин і має виняткове значення для об`єктивного вирішення даного спору.

Ураховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

17.09.1983 в Кодимському районному відділі ЗАГС Одеської області позивачка зареєструвала шлюб із ОСОБА_2 , актовий запис № 8, змінивши дівоче прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1 .
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 06 жовтня 2021 року складено відповідний актовий запис № 361.
10.11.2021 ОСОБА_1 звернулась до Фонду соціального страхування із заявою про призначення страхових виплат, у зв`язку зі смертю годувальника.
15.11.2021 ОСОБА_1 звернулась до Фонду соціального страхування про призначення одноразової допомоги на сім`ю в разі втрати годувальника, у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.
17.11.2021 відповідач прийняв постанову про призначення ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат у сумі 4341 грн. безстроково.
18.11.2021 відповідач прийняв постанову про призначення ОСОБА_1 одноразової допомоги в сумі 47580 грн.

Далі, листом від 26.11.2021 № 01-18-199, позивачці було відмовлено у призначенні одноразової допомоги на сім`ю у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день настання права на страхову виплату.
Підставою для цього слугувало вимоги абзацу 2 пункту 5.1 розділу V Порядку №11 про те, що реєстрація місця проживання дружини (чоловіки) або дитини повинна співпадати з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого.
Як указав відповідач, у паспортах позивачки та її загиблого чоловіка містяться різні дані про реєстрацію місця проживання (а.с.14).

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції, за проведеним правовим аналізом Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», дійшов висновку про невиконання Фондом соціального страхування свого обов`язку щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги та прийняття відповідного рішення у формі постанови. Наведене, на думку суду, позбавило його можливості розглянути питання стосовно того, чи має право позивачка право на отримання такої соціальної допомоги та прийняти відповідне рішення за суб`єкта владних повноважень.

Колегія суддів, поділяючи таку позицію суду першої інстанції, виходить з такого.

Частиною шостою статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-ХІV (далі – Закон №1105-ХІV) встановлено, у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату
Відповідно до частини першої статті 43 Закону №1105-ХІV для розгляду справ про страхові виплати до Фонду подаються: 1) акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та/або висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть; 2) документи про необхідність подання додаткових видів допомоги..
Згідно частини другої статті 43 Закону №1105-ХІV Фонд приймає рішення про виплати у разі втрати годувальника за умови подання таких документів, які видаються відповідними організаціями у триденний строк з моменту звернення заявника: 1) копії свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого; 2) довідки житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - довідки виконавчого органу ради чи інших документів про склад сім`ї померлого, у тому числі про тих, хто перебував на його утриманні, або копії відповідного рішення суду; 3) довідки житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - виконавчого органу ради про батьків або іншого члена сім`ї померлого, який не працює та доглядає дітей, братів, сестер чи онуків померлого, які не досягли восьмирічного віку; ) довідки навчального закладу про те, що член сім`ї потерпілого віком від 18 до 23 років, який має право на відшкодування шкоди, навчається за денною формою навчання; ) довідки навчального закладу інтернатного типу про те, що член сім`ї потерпілого, який має право на відшкодування шкоди, перебуває на утриманні цього закладу.
Згідно з частинами першою, другою статті 44 Закону №1105-ХІV Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів.
Рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.
Статтею 45 Закону №1105-ХІV передбачені випадки, у яких Фонд відмовляє у страхових виплатах і наданні соціальних послуг, Фонд відмовляє у страхових виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо мали місце: 1) навмисні дії, а також бездіяльність (приховування захворювань, невиконання приписів та обмежень лікаря) потерпілого, спрямовані на створення умов для настання страхового випадку; 2) подання роботодавцем, іншими органами, що беруть участь у встановленні страхового випадку, або потерпілим Фонду свідомо неправдивих відомостей про страховий випадок; 3) вчинення застрахованим умисного кримінального правопорушення, що призвів до настання страхового випадку. Фонд відмовляє у виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов`язаним з виробництвом.

З метою вдосконалення порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат і здійснення управліннями (відділеннями) виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України страхових виплат потерпілим (членам їх сімей) у разі настання нещасного випадку на виробництві та/або професійного захворювання, керуючись статтями 7, 36, 37, 39, 41-48 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», правління Фонду соціального страхування України постановило затвердити Порядок №11.
Зі змісту пунктів 1.3, 1.4 Порядку № 11 випливає, що Управління (відділення) Фонду розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або осіб, які мають право на страхові виплати, за наявності усіх необхідних документів, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон) та цим Порядком і приймають відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження останнього документа.
Рішення про страхові виплати приймається начальником управління Фонду або за його письмовим дорученням начальником підпорядкованого відділення Фонду та оформляється постановою (у тому числі в разі призначення страхової виплати за рішенням суду), у якій зазначаються дані про потерпілого та осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах.

Аналіз викладених норм законодавства свідчить про те, що за заявою особи, яка має право на страхову виплату приймається відповідне рішення про її виплату або відмову у виплаті, яке оформляється постановою.

Однак, у межах даної справи, Фонд соціального страхування не приймав рішення у формі постанови про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової допомоги на сім`ю у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день настання права на страхову виплату.

У доводах апеляційної скарги Фонд соціального страхування зазначив, що заява ОСОБА_1 розглянута як звернення, оскільки зразка відповідної постанови про відмову у задоволенні такої заяви не передбачено жодним нормативно-правовим актом.

Колегія суддів не приймає такий довід скаржника, оскільки Законом №1105-ХІV та Порядком №11 чітко передбачено прийняття Фондом соціального страхування постанов за заявами осіб, які мають право на страхові виплати незалежно від того чи задовольняє суб`єкт владних повноважень відповідну заяву чи відмовляє у її задоволенні.

Колегія суддів не надає оцінку доводам апеляційної скарги щодо місця реєстрації позивачки та її померлого чоловіка, оскільки суб`єкт владних повноважень не приймав рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення одноразової допомоги на сім`ю в разі втрати годувальника, у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Також слід вказати, що ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу виклала доводи та вимоги, які мають зазначатися в апеляційній скарзі, що виключає їх розгляд судом апеляційної інстанції.

Резюмуючи викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльності Фонду соціального страхування щодо призначення ОСОБА_1 одноразової виплати на сім`ю, у зв`язку зі смертю годувальника ОСОБА_2 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.11.2021 про призначення одноразової виплати на сім`ю, як члену сім`ї, який помер внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом та прийняти відповідне рішення за результатами такого розгляду.

У відповідності до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.

За результатами апеляційного перегляду розподіл судових витрат не здійснюється.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                                                 Л. В. Стас

суддя                                                                                 Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 05.10.2022.