ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6788/22 Справа № 215/4631/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2022 року                                                                 м.Кривий Ріг
справа № 215/4631/21
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Остапенко В.О.
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.
сторони:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах відповідача  ОСОБА_2 , на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2022 року, яке ухвалено суддею Демиденко Ю.Ю. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 08 липня 2022 року, 
УСТАНОВИВ:
В липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання та просив суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, на весь час навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_2 є його батьком. Позивач вже повнолітній, але з 02.09.2020 року по теперішній час навчається за контрактом на платній основі на денній формі навчання в Державному професійно-технічному навчальному закладі «Криворізький навчально-виробничий центр», термін навчання 1,5 року. Добровільно матеріальної допомоги на утримання позивача відповідач не надає, хоча працює та має стабільний дохід, тому позивач був змушений звернутися до суду, щодо стягнення аліментів з відповідача на своє утримання в примусовому порядку. 
Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання задоволено частково.
Стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_1 , який продовжує навчання на його користь, аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходу до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення віку 23 років до ІНФОРМАЦІЯ_1 за умови продовження навчання, починаючи з дня пред`явлення позову - 20.07.2021 року. 
Рішення в частині місячного платежу аліментів допущено до негайного виконання.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 908 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 
В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та зменшення розміру стягнутих з відповідача на користь позивача аліментів з 1/6 частини до 1/10 частини доходу відповідача.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінки тому, що на час звернення позивача до суду з даним позовом існувало виконавче провадження № 64053094 по стягненню з відповідача на користь позивача аліментів у зв`язку з продовженням навчання, тобто відбувалось виконання рішення суду в якому існували ті самі сторони та ті самі підстави, тому на відповідача було покладено подвійне зобов`язання з тих самих підстав.
Також судом першої інстанції не надано оцінки тому, що позивач по справі отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю в розмірі 1 769 грн., та не враховано, що термін навчання позивача закінчується 12.04.2022 року, а не 18.06.2023 року, як то зазначено в оскаржуваному рішенні.
Апелянт зауважує на тому, що аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання стягуються за умови, якщо батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. При цьому судом першої інстанції не надано оцінки тому, що відповідач сплачує аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , та після відрахування вказаних аліментів з його заробітної плати, яка становить 3000 грн., єдиний дохід відповідача становить 1 690,35 грн., що значно менше прожиткового мінімуму для працездатної особи та менше ніж соціальна допомога, яку отримує позивач. 
Також судом першої інстанції не з`ясовано питання чи надає мати позивача ОСОБА_5 матеріальну допомогу повнолітньому сину. 
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є батьком позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).
ОСОБА_4  досяг повноліття, однак продовжує навчання за денною формою в Державному професійно-технічному навчальному закладі «Криворізький навчально-виробничий центр», термін навчання 1,5 року (а.с.7-9).
Вирішуючи спір та покладаючи на відповідача обов`язок по сплаті аліментів на утримання повнолітнього сина, який навчається в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, суд першої інстанції послався на ч.ч.1,2 ст. 200 СК України, та визначив розмір аліментів, виходячи з положень статті 182 цього Кодексу.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
У відповідності до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Як роз`яснено у п. 17, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників).
Таким чином, батьки мають обов`язок утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно визначився із правовідносинами, які виникли між сторонами і відповідно до норм ст. 199 СК України, дійшов вірного висновку про зобов`язання відповідача утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги та вірно визначив розмір аліментів на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку.
Вказаний висновок суду узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 20 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги представника відповідача  про те, що аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання стягуються за умови, якщо батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. При цьому судом першої інстанції не надано оцінки тому, що відповідач сплачує аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , та після відрахування вказаних аліментів з його заробітної плати, яка становить 3000 грн., єдиний дохід відповідача становить 1 690,35 грн., що значно менше прожиткового мінімуму для працездатної особи та менше ніж соціальна допомога, яку отримує позивач, з огляду на наступне. 
Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання повнолітньої дочки та кінцевий термін стягнення аліментів, суд першої інстанції врахував, що згідно зі статтею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів із урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів із одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
У відповідності до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Ухвалюючи рішення по справі, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно визначився із правовідносинами, які виникли між сторонами і, відповідно до норм ст. 199 СК України, дійшов вірного висновку про зобов`язання батьків утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги та вірно визначив розмір аліментів.
Висновок суду також узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 20 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року.
Колегія суддів вважає, що визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції у повній мірі врахував вимоги ст. 200 СК України, взяв до уваги матеріальне становище повнолітнього сина, та матеріальне становище відповідача, який має обов`язок зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки та, крім того, має обов`язок матеріального забезпечення повнолітнього сина у зв`язку з навчанням.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що позивач по справі отримує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю в розмірі 1 769 грн. та про те, що судом першої інстанції не з`ясовано питання чи надає мати позивача ОСОБА_5 матеріальну допомогу повнолітньому сину, оскільки вказані обставини не звільняють відповідача від обов`язку матеріального забезпечення повнолітнього сина у зв`язку з навчанням. 
Також колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що суд першої інстанції не надав оцінки тому, що на час звернення позивача до суду з даним позовом існувало виконавче провадження № 64053094 по стягненню з відповідача на користь позивача аліментів у зв`язку з продовженням навчання, тобто відбувалось виконання рішення суду в якому існували ті самі сторони та ті самі підстави, тому на відповідача було покладено подвійне зобов`язання з тих самих підстав, оскільки в даному випадку виконання рішення суду, в якому існували ті самі сторони та ті самі підстави, не є покладенням подвійного зобов`язання на відповідача з тих самих підстав, оскільки рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 жовтня 2019 року, та оскаржуваним рішенням, з відповідача на корить позивача стягнуті аліменти на навчання за різні періоди.
Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що судом не враховано, що термін навчання позивача закінчується 12.04.2022 року, а не 18.06.2023 року, як то зазначено в оскаржуваному рішенні колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в судовому рішенні зазначено, що аліменти стягнуті з відповідача на користь позивача до закінчення навчання, при цьому в рішенні наявне застереження про те, що аліменти стягнуті не більш ніж до досягнення позивачем віку 23 років до ІНФОРМАЦІЯ_1 , за умови продовження навчання.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи позивача, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_2 , - залишити без задоволення. 
Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 26 жовтня 2022 року.

Головуючий: 

Судді: