Номер провадження: 22-ц/813/3158/22 
Справа № 509/1257/17
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.11.2022 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, заборону вчиняти певні дії, зобов`язання усунути перешкоди у користуванні власністю, вселення, на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Бочарова А.І. 09 листопада 2020 року у смт. Овідіополь Одеської області, -
встановила:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який було змінено, та просив суд розділити між ним – співвласником та колишньою дружиною - співвласницею ОСОБА_1 житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , який має загальну площу 93,3 кв.м. та житлову площу 41,8 кв.м., згідно другого варіанту розподілу житлового будинку, запропонованого висновком судової експертизи №122/2018 від 08.10.2018 року, зображеному на малюнку АДРЕСА_2 .
Крім того, позивач просив визнати за ним право приватної власності, як на окрему одиницю, на приміщення в літ. «А»: 1-1 – тамбур площею 4,3 кв.м.; 1-2б*, площею 7,1 кв.м.; Іб*, площею 18,0 кв.м.; 1-5 – житлова, площею 11,5 кв.м.; 1-6 – веранда, площею 9,8 кв.м.; 1-7 – житлова, площею 13,2 кв.м., а всього площею 63,9 кв.м., спірного житлового будинку (опис приміщень для другого співвласника, який міститься на сторінки №35 висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №122/2018 від 08.10.2018 року), та визнати за ОСОБА_1 право приватної власності, як на окрему одиницю, на решту приміщень, припинивши між сторонами право спільної часткової власності на спірний житловий будинок.
Також ОСОБА_2 просив розділити земельну ділянку площею 0,055 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0832, яка надана ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), що розташована на території АДРЕСА_1 , між ним та відповідачкою, колишнім подружжям, співвласниками спірного житлового будинку, в ідеальних частках по 1/2 частині за кожним співвласником, визнавши за ним та відповідачкою право приватної власності по 1/2 частині спірної земельної ділянки та, припинивши у ОСОБА_1 право власності на всю спірну земельну ділянку.
Окрім викладеного, позивач просив заборонити ОСОБА_1 перешкоджати йому у користуванні, володінні та розпорядженні його приватною власністю, зобов`язати відповідачку усунути перешкоди йому у користуванні, володінні та розпорядженні його приватною власністю шляхом вселення його в вищезазначені приміщення, а також, вселити його в вищезазначені приміщення, що є його приватною власністю.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, ОСОБА_2 просив стягнути на його користь з відповідачки.
ОСОБА_2 посилався на те, що він та ОСОБА_1 є колишніми подружжями та співвласниками спірного житлового будинку на підставі рішенні Овідіопольського районного суду Одеської області у справі №509/3666/13-ц від 21.11.2014 року, за яким їм належать ідеальні долі – кожному по 1/2 частині будинку, що розташований на земельній ділянці площею 0,055 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0832, яка передана ОСОБА_1 у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель.
Позивач зазначав, що з грудня 2010 року відповідачка стала перешкоджати йому у проживанні в спірному будинку, викрала всі документи та особисті речі, не впускала в будинок, вчиняла сварки, погрожувала спричинити йому фізичні ушкодження, не впускала в будинок повноважних осіб з БТІ та фахівців в області геодезії для виготовлення технічного паспорту на будинок та проведення геодезичних робіт, будь-які переговори щодо добровільного реального розподілу будинку та вселення ігнорувала, на письмову заяву від 23.03.2018 року, де він запропонував надати можливість вселитися в будинок, отримати ключі та технічну документацію, при спілкуванні категорично заперечувала.
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.11.2020 року позов ОСОБА_2 було задоволено.
Розділено між співвласниками, колишнім подружжям, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , який має загальну площу 93,3 кв.м. та житлову площу 41,8 кв.м., згідно другого варіанту розподілу житлового будинку, запропонованого висновком судової експертизи №122/2018 від 08.10.2018 року, зображеного на малюнку АДРЕСА_2 .
Визнано за ОСОБА_2 право приватної власності, як на окрему одиницю, на приміщення в літ. «А»: 1-1 – тамбур площею 4,3 кв.м.; 1-2б*, площею 7,1 кв.м.; Іб*, площею 18,0 кв.м.; 1-5 – житлова, площею 11,5 кв.м.; 1-6 – веранда, площею 9,8 кв.м.; 1-7 – житлова, площею 13,2 кв.м., а всього площею 63,9 кв.м., житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , який має загальну площу 93,3 кв.м. та житлову площу 41,8 кв.м. (опис приміщень для другого співвласника, який міститься на сторінці №35 висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №122/2018 від 08.10.2018 року).
Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності, як на окрему одиницю, на приміщення в літ. «А»: 1-2а* – кухня, площею 9,8 кв.м.; 1-3 – санвузол, площею 8,0 кв.м.; 1-4 – коридор, площею 11,7 кв.м.; Іа*, площею 14,6 кв.м.; 1-8 – житлова, площею 11,4 кв.м.; ІІ – підвал, площею 2,8 кв.м.; 1-9 – житлова, площею 5,7 кв.м., а всього площею 64,0 кв.м., житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , який має загальну площу 93,3 кв.м. та житлову площу 41,8 кв.м. (опис приміщень для першого співвласника, який міститься на сторінці №35 висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №122/2018 від 08.10.2018 року).
Припинено у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право спільної часткової власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , який має загальну площу 93,3 кв.м. та житлову площу 41,8 кв.м.
Розділено земельну ділянку площею 0,055 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0832, яка надана ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), що розташована на території АДРЕСА_1 , між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , колишнім подружжям, співвласниками житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , в ідеальних частках по 1/2 частині за кожним співвласником.
Визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,055 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0832, яка була надана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), що розташована на території АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,055 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0832, яка була надана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), що розташована на території АДРЕСА_1 .
Припинено у ОСОБА_1 право власності на всю земельну ділянку площею 0,055 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0832, яка надана ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), що розташована на території АДРЕСА_1 .
Заборонено ОСОБА_1 перешкоджати ОСОБА_2 у користуванні, володінні та розпорядженні його приватною власністю приміщеннями в літ. «А»: 1-1 – тамбур площею 4,3 кв.м.; 1-2б*, площею 7,1 кв.м.; Іб*, площею 18,0 кв.м.; 1-5 – житлова, площею 11,5 кв.м.; 1-6 – веранда, площею 9,8 кв.м.; 1-7 – житлова, площею 13,2 кв.м., а всього площею 63,9 кв.м., житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , який має загальну площу 93,3 кв.м. та житлову площу 41,8 кв.м., та 1/2 частиною земельної ділянки площею 0,055 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0832, яка надана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), що розташована на території АДРЕСА_1 .
Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні, володінні та розпорядженні його приватною власністю приміщеннями в літ. «А»: 1-1 – тамбур площею 4,3 кв.м.; 1-2б*, площею 7,1 кв.м.; Іб*, площею 18,0 кв.м.; 1-5 – житлова, площею 11,5 кв.м.; 1-6 – веранда, площею 9,8 кв.м.; 1-7 – житлова, площею 13,2 кв.м., а всього площею 63,9 кв.м., житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , який має загальну площу 93,3 кв.м. та житлову площу 41,8 кв.м., та 1/2 частиною земельної ділянки площею 0,055 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0832, яка надана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), що розташована на території АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_2 в зазначені приміщення.
Вселено ОСОБА_2 в приміщення в літ. «А»: 1-1 – тамбур площею 4,3 кв.м.; 1-2б*, площею 7,1 кв.м.; Іб*, площею 18,0 кв.м.; 1-5 – житлова, площею 11,5 кв.м.; 1-6 – веранда, площею 9,8 кв.м.; 1-7 – житлова, площею 13,2 кв.м., а всього площею 63,9 кв.м., житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , який має загальну площу 93,3 кв.м. та житлову площу 41,8 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 0,055 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0832, яка надана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка).
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що дана справа не відноситься до категорії малозначних, а тому у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для прийняття до розгляду змінений позов ОСОБА_2 , поданий не адвокатом, а представником позивача за довіреністю.
Сторони про розгляд справи на 01.11.2022 року були сповіщені належним чином.
Заяв, клопотань від сторін по справі на адресу Одеського апеляційного суду не надходило.
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для часткового скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування судом норм матеріального права; невідповідність висновків суду обставинам справи.
З матеріалів справи вбачається, що сторони є колишніми подружжями, які знаходились у зареєстрованому шлюбі у період з 05.07.1989 року по 16.05.2011 року.
Позивач ОСОБА_2 є власником 1/2 частини житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , на підставі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області у справі №509/3666/13-ц від 21.11.2014 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (за участю третіх осіб - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) про розподіл майна подружжя, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (з участю третьої особи на боці відповідачів - ОСОБА_3 ) про визнання майна спільним сумісним майном, визнання права власності.
05.10.2015 року право власності за позивачем було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Відповідачка ОСОБА_1 є власником іншої ідеальної 1/2 частини спірного будинку на підставі вищезазначеного рішення суду.
Питання про виділ частини будинку та земельної ділянки судом не вирішувалося.
Житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 має загальну площу 93,3 кв.м. та житлову площу 41,8 кв.м., складається із приміщень: 1-1 – тамбур, площею 4,3 кв.м.; 1-2 – кухня, площею 17,7 кв.м.; 1-3 - санвузол, площею 8 кв.м.; 1-4 коридор – площею 11,7 кв.м.; 1-І – гараж, площею 33,4 кв.м.; 1-5 – жила, площею 11,5 кв.м.; 1-6 – веранда, площею 9,8 кв.м.; 1-7 – жила, площею 13,2 кв.м.; 1-8 – жила, площею 11,4 кв.м.; 1-ІІ – підвал, площею 2,8 кв.м.; 1-9 – жила, площею 5,7 кв.м.
Спірний будинок розташований на земельній ділянці площею 0,055 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0832, яка передана ОСОБА_1 у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) на підставі рішення 23 сесії ХХШ скликання Таїровської селищної ради народних депутатів Овідіопольського р-ну Одеської обл. №2 від 20.03.2002 року та виданий державний акт на землю серії І-ОД №076331.
З 05.05.2006 року ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав в спірному будинку як член сім`ї ОСОБА_5 .
З грудня 2010 року відповідачка стала перешкоджати позивачу у проживанні в спірному будинку, не впускала його в будинок, вчиняла сварки, погрожувала спричинити фізичні ушкодження.
23.03.2018 року позивач звернувся до відповідачки з письмовою заявою, де запропонував надати можливість вселитися в будинок, отримати ключі та технічну документацію, однак письмову відповідь не отримав, а при особистому спілкуванні відповідачка категорично заперечувала виконати його вимоги.
Із наданих суду першої інстанції доповідної від 26.03.2018 року та листа КП «Овідіопольське районне бюро технічної інвентаризації» №221 від 29.03.2018 року, а також акту ФОП ОСОБА_6 від 01.10.2018 року та фото вбачається, що ОСОБА_1 не впустила в будинок представника БТІ та фахівців в області геодезії для виготовлення технічного паспорту на будинок та проведення геодезичних робіт.
Тобто, на момент подання позову ОСОБА_1 чинила ОСОБА_2 перешкоди у користуванні та володінні власністю.
08.10.2018 року ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.», за ухвалою суду першої інстанції, на підставі технічної документації був виготовлений висновок №122/2018 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи по цивільній справі, за яким було запропоновано два варіанти розподілу спірного будинку. Експерт зазначав, що визначити варіанти розподілу земельної ділянки не надається можливим, так як конфігурація меж спірної забудови не співпадає з наявною технічною документацією зі складання державного акту про право власності на спірну землю.
03.10.2018 року листом №509/1257/17/8617/2018 суд повідомив експерта про неможливість надання геодезичної зйомки спірної земельної ділянки, так як доступ до земельної ділянки та будинку був заблокований фізичною особою.
Виходячи з того, що запропонований експертом другий варіант розподілу спірного будинку не передбачає втручання в несучі конструкції будинку, має найменші витрати на переобладнання, площа виділених приміщень відповідає площі ідеальним частинам, що належать сторонам по справі без виплат компенсації, суд першої інстанції обґрунтовано погодився із варіантом розподілу будинку, запропонованим у зміненому позові ОСОБА_2 , а саме:
- для ОСОБА_2 - приміщення в літ. «А»: 1-1 – тамбур площею 4,3 кв.м.; 1-2б*, площею 7,1 кв.м.; Іб*, площею 18,0 кв.м.; 1-5 – житлова, площею 11,5 кв.м.; 1-6 – веранда, площею 9,8 кв.м.; 1-7 – житлова, площею 13,2 кв.м., а всього площею 63,9 кв.м., спірного будинку (опис приміщень для другого співвласника, який міститься на сторінки №35 висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №122/2018 від 08.10.2018 р.);
- для ОСОБА_1 - приміщення в літ. «А»: 1-2а* – кухня, площею 9,8 кв.м.; 1-3 – санвузол, площею 8,0 кв.м.; 1-4 – коридор, площею 11,7 кв.м.; Іа*, площею 14,6 кв.м.; 1-8 – житлова, площею 11,4 кв.м.; ІІ – підвал, площею 2,8 кв.м.; 1-9 – житлова, площею 5,7 кв.м., а всього площею 64,0 кв.м., спірного будинку (опис приміщень для першого співвласника, який міститься на сторінки №35 висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №122/2018 від 08.10.2018 року).
ОСОБА_1 у апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції не висловила заперечень проти вказаного варіанту розподілу житлового будинку, свої варіанти розподілу суду апеляційної інстанції не надала.
Крім того, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність заборони ОСОБА_1 перешкоджати позивачу у користуванні, володінні та розпорядженні його приватною власністю, зобов`язати відповідачку усунути перешкоди йому у користуванні, володінні та розпорядженні його приватною власністю шляхом вселення його в спірний будинок, оскільки ОСОБА_2 доведені протиправні дії відповідачки, направлені на перешкоджання у користуванні, володінні та розпорядженні його приватною власністю.
Вказані висновки суду щодо перешкоджання ОСОБА_1 у користуванні приватною власністю, належної ОСОБА_2 , також не спростовані у апеляційній скарзі відповідачкою.
Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч.ч.1,2 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно ч.ч.1-3,5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Частина перша статті 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч.ч.1-2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ житлового будинку, зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні належною позивачу частиною житлового будинку, вселення у частину житлового будинку - підлягали задоволенню.
Однак, зробивши вірні висновків щодо вказаних обставин справи, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про поділ між сторонами спірної земельної ділянки.
Як вже вказувалось вище, земельна ділянка площею 0,055 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0832, була передана ОСОБА_1 у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) на підставі рішення 23 сесії ХХШ скликання Таїровської селищної ради народних депутатів Овідіопольського р-ну Одеської обл. №2 від 20.03.2002 року та виданий державний акт на землю серії І-ОД №076331.
ОСОБА_1 у письмовому відзиву на позовну заяву зазначала про те, що спірна земельна ділянка не підлягає поділу, так як набута нею шляхом приватизації 20.02.2002 року, а тому, на підставі ч.1 ст.57 СК України, земельна ділянка є її особистою власністю.
Відповідно до статті 61 СК в редакції, чинній станом на дату подачі позову, приватизовані одним із подружжя земельні ділянки не належать до об`єктів права спільної сумісної власності.
Відповідно до Закону «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11.01.2011 року, статтю 61 СК України доповнено частиною 5 такого змісту: «об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації».
Вказана норма набула чинності з 08.02.2011 року, однак була виключена на підставі Закону «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» від 17.05.2012 року, який набрав чинності 13.06.2012 року. Натомість, статтю 57 СК доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації.
Проте, норми СК України на спірні правовідносини не розповсюджують свою дію, оскільки приватизація відбулась в 2002 році під час дії КЗпШС України та Закону України «Про власність».
Крім того, колегія суддів враховує, що у наданому позивачем Висновку №122/2018 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи по цивільній справі експертом зазначено, що визначити варіанти розподілу земельної ділянки не надається можливим, так як конфігурація меж спірної забудови не співпадає з наявною технічною документацією зі складання державного акту про право власності на спірну землю.
У постанові Верховного Суду від 20.01.2021 року у справі № 318/1274/18 зроблено правовий висновок, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.
При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 01.01.2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.
Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику).
Однак, оскільки у даному випадку судом апеляційної інстанції встановлена неможливість поділу земельної ділянки між сторонами, визнання за сторонами по 1/2 частині вказаної земельної ділянки та припинення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, оскільки відсутній висновок експерта з цього питання, то колегія суддів доходить до висновку про необхідність залишення земельної ділянки у спільному користуванні сторін. 
Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, на підставі чого дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині: розподілу земельної ділянки площею 0,055 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0832, яка належить ОСОБА_1 , визнання за сторонами по 1/2 частині вказаної земельної ділянки, припинення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку.
Що стосується позовних вимог щодо заборони ОСОБА_1 перешкоджати ОСОБА_2 у користуванні, володінні та розпорядженні 1/2 частиною земельної ділянки площею 0,055 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0832, зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні, володінні та розпорядженні 1/2 частиною зазначеної земельної ділянки, то зазначені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Оскільки, як вказувалось вище, судом апеляційної інстанції вирішено залишити земельну ділянку, на якій розташований будинок, у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 то, відповідно, колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,055 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0832, та заборонити ОСОБА_1 перешкоджати ОСОБА_2 у користуванні та розпорядженні вказаною земельною ділянкою.
Одночасно, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що дана справа не відноситься до категорії малозначних, а тому у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для прийняття до розгляду позов ОСОБА_2 , поданий не адвокатом, а представником позивача за довіреністю.
Колегія суддів зазначає, що підпунктом 11 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України встановлено, що з дня набрання чинності Законом України “Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)” представництво відповідно до п. 3 ч.1 ст. 131-1 та ст. 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у судах першої інстанції здійснюється з 01.01.2019 року.
Таким чином, на день підписання представником ОСОБА_2 позовної заяви від 12.04.2017 року діяли положення законодавства, якими не було заборонено представнику позивача за нотаріально посвідченою довіреністю підписувати та подавати до суду першої інстанції будь-які процесуальні документи.
При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не у повному обсязі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до частково неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.11.2020 року в частині, що стосується розподілу спірної земельної ділянки, та постановлення в цій частині нового судового рішення про залишення земельної ділянки в загальному користуванні сторін у справі, з наведених вище підстав. 
Крім того, на підставі положень п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь ОСОБА_2 судові витрати у справі в сумі 4 661,19 грн., з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати за подання апеляційної скарги, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в сумі 727,50 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 листопада 2020 року - скасувати в частині розподілу земельної ділянки.
Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині:
-розділу земельної ділянки площею 0,055 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0832, яка надана ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), що розташована на території АДРЕСА_1 , між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , колишнім подружжям, співвласниками житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , в ідеальних частках по 1/2 частині за кожним співвласником; 
-визнання за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) права приватної власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,055 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0832, яка була надана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), що розташована на території АДРЕСА_1 ;
-визнання за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) права приватної власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,055 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0832, яка була надана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), що розташована на території АДРЕСА_1 ;
-припинення у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) права власності на всю земельну ділянку площею 0,055 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0832, яка надана ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), що розташована на території АДРЕСА_1 .
Частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 .
Залишити земельну ділянку площею 0,055 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0832, яка надана ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), що розташована на території АДРЕСА_1 в спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Заборонити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) перешкоджати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,055 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0832, яка надана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), що розташована на території АДРЕСА_1 .
Зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) усунути перешкоди ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,055 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0832, яка надана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), що розташована на території АДРЕСА_1 .
В іншій частині судове рішення залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у справі в сумі 4 661,19 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у справі в сумі 727, 50 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 13 грудня 2022 року.
                                       
Судді Одеського
апеляційного суду                                                С.О. Погорєлова

       О.В. Князюк

       О.М. Таварткіладзе