ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua
Головуючий у першій інстанції: Соломко І.І.
                                                                                                      Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2022 року                                                                                     Справа № 620/2173/22

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді          Епель О.В., 
суддів:                                    Губської Л.В., Карпушової О.В., 
за участю секретаря           Кобзар Д.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року у справі 

за позовом            ОСОБА_1 

до                     Чернігівської обласної прокуратури

про           визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В :
          Історія справи.
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівської обласної прокуратури (далі - Відповідач) про:
- визнання протиправною бездіяльність Відповідача щодо не нарахування та невиплати Позивачу у періоди з 01.04.2020 по 14.03.2021 та з 15.03.2021 по 30.09.2021 заробітної плати, відповідно до положень ст. 81 Закону України «Про прокуратуру»;
- зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу заробітну плату за періоди з 01.04.2020 по 14.03.2021 та з 15.03.2021 по 30.09.2021, виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням установлених у цей період надбавок та премій, і виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою (без урахуванням податків та зборів) та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період.
В обґрунтування заявлених вимог Позивач зазначив, що з 26.03.2020 розмір посадового окладу прокурора має обчислюватися і визначатися положеннями частини третьої статті 81 Закону України «Про прокуратуру», але Відповідачем проведено нарахування та виплати його заробітної плати, відповідно до положень постанова КМУ від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» в редакції постанови КМУ № 657 від 30.08.2017.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оплата праці, передбачена статтею 81 Закону № 1697-VIІ, стосується лише працівників обласних та окружних прокуратур, які пройшли атестацію, відповідно до Закону № 113-ІХ, а оплата праці працівників регіональних та місцевих прокуратур, які не пройшли атестацію, врегульована постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505. 
При цьому, суд зазначив, що лише після успішного проходження атестації та переведення працівників до обласних та окружних прокуратур, заробітна виплата виплачується у розмірі, визначеному статтею 81 Закону № 1697-VIІ.
Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки Позивач не пройшов атестацію та був звільнений з посади прокурора Ічнянського відділу Прилуцької місцевої прокуратури Чернігівської області на підставі рішення Кадрової комісії про неуспішне проходження атестації, 26.03.2020 на нього не поширювалося положення норм частини третьої статті 81 Закону № 1697-VIІ щодо розмірів посадових окладів прокурора окружної прокуратури.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі.
В обґрунтування заявлених апеляційних вимог Позивач посилається на рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 та стверджує, що КМУ не уповноважений врегульовувати питання, які стосуються оплати праці працівників прокуратури.
На переконання Апелянта, до спірних правовідносин повинні застосовуватися виключно положення спеціального Закону № 1697-VIІ, який по суті є продовження Конституції України, а не Закону № 113-ІХ.
Разом з тим, Апелянт вважає, що судом першої інстанції було здійснено неправильне тлумачення та застосування відповідних законодавчих актів.
Також, Апелянт посилається на практику Верховного Суду, зокрема у справах № 520/11205/20, 160/15369/20, 640/23385/20, 160/15370/20, 340/1916/20, 640/27139/20, 260/3187/20, та на практику судів апеляційних інстанцій.
З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2022 та від 22.08.2022 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити таку скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів Апелянта та правильності висновків суду першої інстанції.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, у Позивача витребувано додаткові докази у справі та письмові пояснення.
28.09.2022 та 03.10.2022 від Позивача надійшли письмові пояснення та додаткові докази.
04.10.2022 о 12:15 год. у судове засідання учасники справи не з`явилися, від Позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, у зв`язку з чим відповідно до ст. 311 КАС України апеляційним судом постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про перехід до розгляду цієї справи в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у період з 08.10.2019 по 23.10.2021 працював в органах прокуратури Чернігівської області та отримував заробітну плату відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».
Відповідно до наказу прокурора Чернігівської області від 22.10.2021 № 508к Позивача звільнено із займаної посади та з органів прокуратури області з 23.10.2021 у зв`язку з неуспішним проходженням атестації. Підставою звільнення слугувало рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 138 від 13.09.2021.
10.01.2022 Позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок та виплату заробітної плати за період з 01.04.2020 по 14.03.2021, та з 15.03.2021 по 30.09.2021, виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням встановленої у цей період надбавок та премій, і виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою (без урахуванням податків та зборів) та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період.
24.01.2022 Чернігівська обласна прокуратура листом № 21-7 вих22 повідомила Позивача про відсутність підстав для проведення відповідного перерахунку його заробітної плати
Позивач, вважаючи порушеним своє право на отримання заробітної плати в розмірі, визначеному ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», звернувся до суду з цим позовом.
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Бюджетним кодексом України (далі - БК України), Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2020 № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-IX (далі - Закон № 113-IX).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон № 1697-VII.
Закон № 1697-VII набрав чинності 15.07.2015.
Статтею 81 у первинній редакції було передбачено, що заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу та доплат за:
1) вислугу років;
2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.
Посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно:
з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат;
з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат;
з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.
Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом:
1) прокурора регіональної прокуратури - 1,2;
2) прокурора Генеральної прокуратури України - 1,3.
У наступному вказану норму було викладено в редакції Закону № 113-ІХ, після чого, згідно зі ст. 81 Закону № 1697-VII заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за:
1) вислугу років;
2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.
Преміювання прокурорів здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором, за результатами оцінювання якості їх роботи за календарний рік у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.
Розмір щорічної премії прокурора не може становити більше 30 відсотків розміру суми його посадового окладу, отриманої ним за відповідний календарний рік.
Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом:
1) прокурора обласної прокуратури - 1,2;
2) прокурора Офісу Генерального прокурора - 1,3.
Частиною дев`ятою статті 81 Закону N 1697-VII визначено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про оплату праці» умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 13 цього Закону оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.
Частинами першою та другою статті 23 БК України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 51 БК України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.
Згідно з ч. 2 ст. 89, ст. 90 Закону № 1697-VII функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Офісом Генерального прокурора.
Фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.
Відповідно до п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів.
Схеми посадових окладів працівників органів прокуратури затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».
Положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України було передбачено, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020 у справі № 1-223/2018(2840/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року N 1697-VII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 2 резолютивної частини цього Рішення визначено, що положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року N 1697-VII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним.
Разом з тим, статтею 4 Закону № 1697-VII встановлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Законом № 113-IX, який набрав чинності 25.09.2019 та яким запроваджено реформування системи органів прокуратури, частини 3, 4 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» викладені у такій редакції: «Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом: 1) прокурора обласної прокуратури - 1,2; 2) прокурора Офісу Генерального прокурора - 1,3».
Відповідно до п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №  113-IX до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.
Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором.
За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.
Відповідно до п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №  113-IX день початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті "Голос України".
Згідно п.1, п.2, п.6 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури згідно з додатками 1-5; надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці: 1) установлювати: працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів, а також зазначено, що видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури. Упорядкування посадових окладів окремих працівників органів прокуратури здійснюється в межах затвердженого фонду оплати праці.
Висновки суду апеляційної інстанції.
1. Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що положеннями пункту 3 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-IX запроваджено різні підходи до оплати праці прокурорів залежно від проходження чи непроходження атестації та переведення на роботу до новостворених органів прокуратури.
Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 21.07.2020 у справі № 280/1992/21.
2. При цьому, слід звернути увагу, що згідно із вказаним спеціальним Законом № 113-IX та ст. 81 Закону № 1697-VII прокурор набуває право на отримання заробітної плати, згідно з цією законодавчою нормою, з дати зайняття ним посади, зокрема після успішного проходження атестації.
3. Перевіряючи доводи апеляційної скарги та усуваючи неповноту з`ясування судом першої інстанції обставин цієї справи, колегія суддів установила, що наказом Генерального прокурора України від 04.10.2019 №410-К Позивача було призначено на посаду прокурора Ічнянського відділу Прилуцької місцевої прокуратури Чернігівської області з 08.10.2019.
08.10.2019 Позивачем подано Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію, у зв`язку з чим його допущено до проходження атестації прокурорів.
Відповідно до протоколу засідання четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) 21.10.2020 Позивачем успішно пройдено перший етап атестації у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, у зв`язку з чим останнього допущено до етапу складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.
03.11.2020 за результатами проходження другого етапу тестування у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки позивачем набрано 90 балів, при прохідному балі 93.
На засіданні четвертої кадрової комісії обласних прокуратур обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) 06.11.2020 (протокол № 8) складено список прокурорів, які 03.11.2020 не склали іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, до якого включено і Позивача.
Протоколом № 11 засідання четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 24.11.2020 задоволено заяву Позивача про повторне проходження другого етапу атестації та виключено останнього з переліку осіб, які не пройшли іспит. Вирішено призначити новий час та дату складання іспиту та внесено зміни до графіку складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.
Наказом Керівника Чернігівської обласної прокуратури від 12.03.2021 №  160к Позивачу, як прокурору Ічнянського відділу Прилуцької місцевої прокуратури Чернігівської області, було тимчасово визначено робоче місце у Прилуцькій окружній прокуратурі Чернігівської області /т.1 а.с.183 зі зворотного боку/.
Надалі, наказом виконувача обов`язків Генерального прокурора від 16.07.2021 № 236 визнано таким, що втратив чинність наказ Генерального прокурора від 10.09.2020 № 423 «Про створення Четвертої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих)» та наказом Генерального прокурора №239 від 22.07.2021 створено П`ятнадцяту кадрову комісію обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих)».
28.08.2021 (протокол №8) на засіданні комісії № 15 розглянуто заяви Позивача про повторне проходження іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки з підстав незадовільного стану здоров`я під час складання іспиту та некоректної роботи комп`ютерної техніки, на якій проводилося тестування.
13.09.2021 П`ятнадцятою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) прийнято рішення № 138 про неуспішне проходження Позивачем атестації за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.
Наказом керівника Чернігівської обласної прокуратури № 508к від 22.10.2021 Позивача звільнено з посади прокурора Ічнянського відділу Прилуцької місцевої прокуратури Чернігівської області та органів прокуратури на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури № 113-ІХ від 19.09.2019 з 23.10.2021 у зв`язку із рішенням кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.
Зазначене рішення Кадрової комісії та наказ про звільнення були оскаржені Позивачем до суду.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.06.2022 у справі № 620/16478/21 позов задоволено частково, визнано протиправними та скасовано вищевказані рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 138 від 13.09.2021 про неуспішне проходження Позивачем атестації та наказ № 508к від 22.10.2021 про його звільнення, поновлено Позивача на посаді прокурора Ічнянського відділу Прилуцької місцевої прокуратури Чернігівської області та органів прокуратури з 23.10.2021 та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Станом на час розгляду цієї справи № 620/2173/22 наведене судове рішення не набрало законної сили.
4. Дослідивши обставини цієї справи, колегія суддів звертає увагу на те, що станом на час виникнення спірних у цій справі правовідносини, зокрема в періоди, щодо яких Позивач звертається до суду з цим позовом (з 01.04.2020 по 14.03.2021, з 15.03.2021 по 30.09.2021), він не пройшов атестацію та не був призначений на посаду в новоствореному (реформованому) органі прокуратури.
5. При цьому, апеляційний суд відзначає, що судовим рішенням у справі №  620/16478/21, на яке посилається Позивач, його поновлено на посаді, з якої його було звільнено у старому органі прокуратури, тому таке рішення суду, зокрема в разі набрання ним законної сили, жодним чином не надає правових підстав для застосування до Позивача частини третьої статті 81 Закону № 1697-VIІ щодо розмірів посадових окладів прокурора окружної прокуратури за спірні періоди (з 01.04.2020 по 14.03.2021, з 15.03.2021 по 30.09.2021).
6. Аналізуючи доводи ОСОБА_1 щодо наказу Керівника Чернігівської обласної прокуратури від 12.03.2021 № 160к, колегія суддів звертає увагу на те, що таким наказом Позивача не було призначено на посаду в реформованому органі прокуратури, як того вимагає вищенаведена законодавча норма для визначення йому відповідного підвищеного розміру посадового окладу.
Разом з тим, апеляційний суд відзначає, що таким наказом Позивачу, як прокурору Ічнянського відділу Прилуцької місцевої прокуратури Чернігівської області, тобто за його старою посадою було лише тимчасово визначено робоче місце у Прилуцькій окружній прокуратурі Чернігівської області, що не є призначенням на нову посаду в розумінні чинного законодавства.
7. Отже, Позивач у періоди з 01.04.2020 по 14.03.2021, з 15.03.2021 по 30.09.2021 не набув право на отримання посадового окладу в розмірі, передбаченому ст. 81 Закону № 1697-VIІ, а тому заявлені ним позовні вимоги задоволенню не підлягають, як таке було правильно встановлено судом першої інстанції.
8. Водночас, питання оплати праці прокурорів, які не пройшли атестацію та не були призначені на посаду за результатами успішного проходження атестації, у спірний період визначались в розмірі їх посадових окладів, установлених постановою КМУ № 505.
9. Доводи Апелянта про те, що КМУ не уповноважений врегульовувати питання, які стосуються оплати праці працівників прокуратури, а також щодо наявності у нього на підставі рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 відповідного права на отримання заробітної плати за спірні періоди, колегія суддів відхиляє з огляду на вищезазначене.
10. При цьому, у контексті аналізу таких доводів апеляційний суд вказує на помилковість тверджень Апелянта про набуття ним права на отримання заробітної плати у порядку та розмірах, визначених статтею 81 Закону України «Про прокуратуру», у зв`язку з ухваленням рішення Конституційного Суду України № 6-р/2020, оскільки вказаним рішенням визнано неконституційними певні норми БК України, але як відзначалося вище, згідно із зазначеним спеціальним Законом № 113-IX та ст. 81 Закону № 1697-VII прокурор набуває право на отримання заробітної плати, згідно з цією законодавчою нормою, з дати зайняття ним посади.
Тобто, саме ці обставини (призначення прокурора на посаду в новому реформованому органі) за умови системного тлумачення норм чинного законодавства надають підстави для нарахування прокурору заробітної плати, згідно зі ст. 81 Закону № 1697-VII.
11. Твердження Апелянта про те, що до спірних правовідносин повинні застосовуватися виключно положення спеціального Закону № 1697-VIІ, який по суті є продовження Конституції України, а не Закону № 113-ІХ, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, оскільки, як відзначалося вище, зазначені законодавчі акти в даному випадку підлягають системному тлумаченню, є спеціальними для врегулювання спірних правовідносин та передбачають, що прокурор набуває право на отримання заробітної плати, згідно з цією законодавчою нормою, з дати зайняття ним посади після успішного проходження атестації.
12. Доводи Апелянта про те, що судом першої інстанції було здійснено неправильне тлумачення та застосування відповідних законодавчих актів, апеляційний суд вважає безпідставними.
13. Посилання Апелянта на практику Верховного Суду, зокрема у справах № 520/11205/20, 160/15369/20, 640/23385/20, 160/15370/20, 340/1916/20, 640/27139/20, 260/3187/20, колегія суддів приймає до уваги, але зазначає, що такі рішення ухвалені Верховним Судом за інших обставин.
14. Натомість, у постанові від 21.07.2020 у справі № 280/1992/21, обставини якої є схожими з обставинами цієї справи, Верховним Судом чітко викладено правову позицію щодо порядку нарахування заробітної плати прокурорів, які не пройшли атестацію, яка й застосована при вирішенні цього спору.
15. Посилання Апелянта на практику судів апеляційних інстанцій судова колегія до уваги не приймає, оскільки, згідно зі ст. 6, 242 КАС України, висновки, викладені у рішеннях судів апеляційних інстанцій не є джерелом.
16. Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
17. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
18. Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          .          
19. Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року - без змін.
20. Розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
          Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 04 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя                                                  О.В. Епель

Судді:                                                                       Л.В. Губська

                                                                                                      О.В. Карпушова