ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 серпня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 340/10908/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач),  суддів:  Шальєвої В.А., Олефіренко Н.А.,   розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2022 року в адміністративній справі №340/10908/21 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про скасування податкового повідомлення - рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі – позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області (далі – відповідач, ГУДПС), в якому просило: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №00007580705 від 16.03.2021 року, №00007570705 від 16.03.2021 року та №00007560705 від 16.03.2021 року.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2022 року відмовлено в задоволені позовних вимог. 
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове яким задовольнити позовні вимоги. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що  підставами для оскарження податкових повідомлень-рішень стало недотримання ГУ ДПС п. 80.2. ст. 80 ПК України, в частині не зазначення в наказі на проведення перевірки конкретно-визначених відомостей та/або даних, що стали безпосередньою підставою для проведення фактичної перевірки. Також апелянт посилається на не надання позивачу посадовими особами відповідача наказу та не ознайомлення з направлення ми на перевірку.
Апелянт зазначає, що акцизний склад №1012199 обладнаний саме рівнемірами лічильниками: VISI-Stick advancer 1900, s/n 142451; VISI-Stick advancer 3200, s/n 142371; VISI-Stick advancer 3200, s/n 142370, які мають відповідні сертифікати, що не надавались відповідачу під час перевірки та суду першої інстанції, проте надані суду апеляційної інстанції.
За адресою: АДРЕСА_1 використовується одна паливороздавальна колонка 1КЗД -50-0,25-2-1 «Наина- Д32-4П-С №26, дата виготовлення 23.05.2009 року, повірка якої проведена 19.12.2020 року, результат повірки позитивний, вказане підтверджується керівництвом по експлуатації на паливнороздавальну колонку де містяться підпис і відбитки повірочних тавр, що підтверджує проходження процедури повірки. Зазначена паливнороздавальна колона здійснює налив бензину А-92 та дизельного палива.
Крім того, для заправлення скрапленим газом на АЗС використовується паливнороздавальну колонку № 2142/15, рік випуску 2015 паливнороздавальну колонку повірка якої проведена 19.12.2020 року, результат повірки позитивний, вказане підтверджується формуляром на паливнороздавальну колонку де містяться: підпис і відбитки повірочного тавра, що підтверджує проходження процедури повірки.
Під час проведення перевірки контролюючим органом зазначені документи не перевірялись, будь-яких запитів про надання інформації та документів, які належать до предмету перевірки до ФОП « ОСОБА_1 не надходило. В акті перевірки не вірно зазначено дані про витратоміри-лічильники.
Як наслідок суд невірно дійшов висновку що вказані паливороздавальні колонки 1КЗД -50-0,25-2-1 «Наина-ДЭ2-4П-С №26, дата виготовлення 23.05.2009 року та № 2142/15, рік випуску 2015 не мають відношення до акцизного складу № 1012199.
Що саме вказані колонки виконують функції витратомірів лічильників підтверджується інформацією, щодо витратомірів, установлених на акцизному складі зазначеній у довідці про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри. Вказана довідка не була долучена до позовної заяви та не була предметом дослідження суду першої інстанції, та буде додана до апеляційної скарги. Вказана довідка мною не долучалась, оскільки є коригуючою довідкою яка внесена до Реєстру 24.03.2022 року.
Апелянт вважає помилковими висновки суду , що акти про неможливість подання звіту про фактичні залишки пального у зв`язку з тимчасовим обмеження електронних сервісів за своєю формою та змістом є майже ідентичні, без конкретизації, у чому полягають такі обмеження, оскілки направлення довідок про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі пального у вказані контролюючим органом дні, а саме 13.01.2021 року, 30.03.2021 року, 23.04.2021 року, 28.04.2021 року, 23.06.2021 року, 27.06.2021 року,  26.08.2021 року, 28.08.2021 рлку, 11.09.2021 року, 16.09.2021 року, 19.10.2021 року, 22.10.2021 року, 26.10.2021 року, 30.10.2021 року, 03.11.2021 року були викликані обмеженням роботи електронних сервісів та інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС, 24.04.2021 року на АЗС проводились ремонтні роботи по заміні електричних дротів (проводки). Звіти здані на наступну за звітною добу після відновлення роботи електронних сервісів, про що складено відповідні акти. Деталізувати у чому саме полягали обмеження роботи сервісів та інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС, неможливо оскільки держателем вказаних систем є контролюючий орган і інформацією які регламентні роботи та дата їх проведення володіє саме контролюючий орган. Проте ГУ ДПС у Кіровоградській області жодним чином не спростувало дані, що у зазначені дати електронні сервіси працювали належним чином. Щодо змісту актів то чинне законодавство не містить інших обов`язкових вимог щодо виду, форми та змісту вказаного документу.
За наслідками встановлення розбіжностей залишків пального та скрапленого газу контролюючим органом необгрунтовано, неправомірно зроблено висновок, що існує невідповідність між фактичними залишками пального на акцизному складі та залишками пального згідно Х-звіту РРО номер 3000736845), як наслідок неправомірно винесено податкове рішення №00055540705 від 06.12.2021 року.
Судом першої інстанції на думку апелянта не взято до уваги, що контролюючим органом у податковому повідомленні рішенні зазначено, що суму штрафних санкцій 138590 грн. застосовано на підставі ст. 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України і ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР від 06.07.1995 року зі змінами і доповненнями (далі Закон № 265/95-ВР)
При цьому, положення статті 20 Закону № 265/95-ВР контролюючим органом має застосовуватись коли товар не облікований, іншими словами мають місце його надлишки, тобто якщо кількість наявного в резервуарах пального більша, то має місце реалізація товарів, які не обліковані у встановленому порядку, а контролюючим органом під час перевірки встановлено його недостачу тобто в резервуарах його менше. При цьому контролюючим органом різниця між кількістю нафтопродуктів, які надійшли на АЗС та кількістю реалізованих нафтопродуктів не встановлювалась. Розрахунок штрафних санкцій, який долучено до податкового повідомлення рішення зроблено відповідно до пункту 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР, при цьому в розрахунку зазначено номер чеку на бензин А-92 чотиризначна цифра тоді як на дизельне пальне та скраплений газ дев`ятизначні цифри, залишається не зрозумілим на підставі якого чеку контролюючим органом проведено розрахунок. Контролюючим органом зроблено висновок про наявність розбіжностей на підставі співставлення даних Х-звіту з даними рівнемірів, інші первинні документи податковим органом не вивчались; жодних вимірювань чи обрахунків фактичних залишків нафтопродуктів, газів скраплених контролюючим органом на АЗС не проводилось, відтак висновок про порушення ним пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР не підтверджений жодними доказами та є безпідставним. 
Апелянт зазначає, що Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затверджена спільним наказом Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики України від 20.05.2008 року № 281/171/578/155 затверджено порядок інвентаризації, яка стосується, проведення внутрішньої інвентаризації нафтопродуктів на підприємствах після призначення розпорядчим документом керівника підприємства інвентаризаційної комісії та встановлення ним термінів початку та завершення робіт з інвентаризації,  проте, вказаний порядок не поширює свою дію на випадки проведення фактичної перевірки контролюючими органами, оскільки не містить жодних норм, які регулюють порядок проведення інвентаризації в такому випадку.
Суд необґрунтовано дійшов висновку з приводу розбіжності по скрапленому газу, яка виникла внаслідок проведення ремонтних робіт ємності для скрапленого тазу, оскільки у специфікації виконаних робіт від 24.12.2020 року серед переліку вказаних робіт відсутні роботи щодо випуску газу. 24.12.2020 року на резервуарі скрапленого газу ТОВ «Фірмум Технолоджи» було здійснено заміну двох фланців. Проведення вказаних ремонтних робіт підтверджується специфікацією виконаних робіт від 24.12.2020 року та рахунком фактурою про оплату вказаних робіт. Судом не взято до уваги що фланець це початковий елемент резервуару, в яку вставляється труба та інші елементи трубопроводу. При зняті фланця відбувається повна розгерметизація ємності і враховуючи, що газ це не рідина і не має фіксованого об`єму, а характеристичною властивістю газу є те, що він здатний вільно поширюватися в усьому доступному для нього просторі. При демонтажі фланця він просто вільно виходить з ємності в повітря і проводити будь-які роботи щодо випуску газу не потрібно. При цьому здійснити реалізацію всього скрапленого газу неможливо оскільки за технічними параметрами ємності та обладнання існує так званий «мертвий залишок», який жодним чином не можливо викачати з ємності. Проведення ремонтних робіт по заміні фланців призвело до фактичної втрати 501 л скрапленого газу, що підтверджується звітом про втрати  скрапленого газу від 24.12.2020 року.
Також, суд визнавши договір зберігання паливно-мастильних матеріалів № 01/20 від 01.02.2020 року неукладеним фактично дозволив ТОВ «Атласгруп» не повертати позивачу майно, яке було предметом договору зберігання. Судом не взято до уваги, що розрахунки за придбані у роздріб нафтопродукти можуть здійснюватися як у готівковій формі, так і з використанням відомостей на відпуск, талонів, платіжних карток, смарт-карток (паливних карток). При цьому, з системного аналізу чинного законодавства вбачається що на зберігання нафтопродуктів не може вважатися роздрібним товарів, і їх облік як реалізація нафтопродуктів не може проводитись  через реєстратор розрахункових операцій.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 зареєстровано в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 01.08.2019 року, вид діяльності: 47.30 Роздрібна торгівля пальним (а.с. 21).
ФОП ОСОБА_1 зареєстровано як платника податку на додану вартість з 01.10.2019 року, що підтверджується копією витягу з реєстру платників ПДВ №1915264500009 (а.с. 22).
Позивач має ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним, реєстраційний номер 11030314202000068, дата реєстрації 19.08.2020 року, термін дії до 19.08.2025 року (а.с.23).
Наказом начальника ГУ ДПС у Кіровоградській області №1313-п від 01.11.2021 року призначено проведення фактичної перевірки автозаправної станції (АЗС), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на якій здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , з 02.11.2021 року тривалістю 10 діб. Проведення перевірки призначено за період діяльності з 01.04.2020 року з метою здійснення контролю з питань дотримання суб`єктами господарювання вимог законодавства України у сфері обігу пального (а.с. 90).
На виконання зазначеного наказу видано направлення на перевірку №1981 від 01.11.2021 року та №1980 від 01.11.2021 року (а.с. 91).
У відповідності до акту відмови від підписання направлення на перевірку №499/11-28-09-01/2951900570 від 04.11.2021 року, заступником начальника управління Гулієм В.А. та головним державним інспектором Бондаренко І.В. зафіксовано відмову ОСОБА_1  від підпису у направленнях на перевірку №1980 від 01.11.2021 року та №1981 від 01.11.2021 року, а також відмову в отриманні копії наказу №1313-п від 01.11.2021 року (а.с. 90  зворот).
За наслідками проведеної перевірки відповідачем складено Акт про результати фактичної перевірки з питань дотримання суб`єктами господарювання вимог законодавства України у сфері обігу пального №399/11-28-09-01/ НОМЕР_1 від 11.11.2021 року, яким виявлено порушення з боку позивача вимог п.п. 230.1.2, 230.1.3. п.230.1. ст. 230 ПК України, а також встановлена невідповідність між фактичними залишками пального на акцизному складі та залишками пального згідно Х-звіту РРО.
На підставі зазначеного акту перевірки податковим відповідачем винесені спірні податкові повідомлення-рішення: №000055260901 про застосування (штрафних) фінансових санкцій в сумі 17000 грн.; №000055240901 про застосування (штрафних) фінансових санкцій в сумі 60000 грн.; №00055540705 про застосування (штрафних) фінансових санкцій в сумі 138590 грн.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Стосовно питання дотримання відповідачем порядку проведення перевірки, суд зазначає наступне.
З наказу про проведення фактичної перевірки вбачається, що підставою для проведення фактичної перевірки відносно позивача зазначені пп. 80.2.2 та 80.2.5 п.   80.2   ст.   80 ПК України. 
Згідно із підпунктом   20.1.4   п.   20.1   ст.   20 ПК України   контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно із підпунктом   20.1.4   п.   20.1   ст.   20 ПК України   контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до п.   75.1  ст.   75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Підпунктом   75.1.3   п.   75.1   ст.   75 ПК України  передбачено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків/особи (пункт 80.1 статті 80).
Відповідно до п.  80.2   ст.  80 ПК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (пп.80.2.2).
-у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (пп.80.2.5).
Аналіз вищезазначених правових норм дає суду підстави для висновку, що обов`язковими обставинами (передумовами) для проведення фактичної перевірки згідно підпунктом  80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України  є отримання в установленому законодавством порядку від державних органів або органів місцевого самоврядування інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби.
Отже, зазначений пунктом передбачено декілька підстав для призначення фактичної перевірки.
При цьому, передумовою проведення фактичної перевірки на підставі п.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України  є отримання або наявність інформації про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби.
Суд зазначає, що повинні існувати конкретні фактичні обставини та передумови, які дозволяють податковому органу керуватись вказаною правовою нормою при призначенні (проведенні) такої перевірки, а підстави проведення перевірки, зазначені в документах на перевірку, повинні бути очевидними і зрозумілими не лише для контролюючого органу, але й для платника податків, що безпосередньо пов`язано з реалізацією останнім права на захист своїх інтересів.
Вказане узгоджується з правовою позицією висловленою у постанові Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі №803/1171/17.
При цьому, з аналізу підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України вбачається, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною підставою з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.
У даному випадку достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).
Тобто, норма зазначеного вище підпункту дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» покладені на відповідача.
Відповідні функції контролю передбачені також і підпунктами 19-1.1.14, 19-1.1.19, 19-1.1.20 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України, зокрема контролюючі органи виконують такі функції: проводять відповідно до законодавства перевірки платників податків; здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; забезпечують контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять роздрібну торгівлю тютюновими виробами, вимог законодавства щодо максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких виробів; забезпечують контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями, вимог законодавства щодо мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін на такі напої.
Отже контролюючий орган має право на проведення фактичної перевірки господарюючого суб`єкту з підстав здійснення функцій контролю, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Зазначений висновок узгоджується із правовими позиціями, висловленими в постановах Верховного Суду від 12.08.2021 року у справі № 140/14625/20, від 10.04.2020 року у справі №815/1978/18, від 25.01.2019 року у справі №812/1112/16, від 07.11.2019 року у справі №140/391/19, від 20.03.2018 року у справі №820/4766/17, від 22.05.2018 року у справі №810/1394/16.
При цьому, слід зазначити, що окремою підставою, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки, згідно положень підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, є також наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками.
Тобто саме за вказаною підставою контролюючий орган, окрім посилання на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, у наказі має зазначати конкретну інформацію, яка була наявна у контролюючого органу чи отримана ним в установленому порядку та свідчить про порушення платником податків відповідного законодавства.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 320/1864/21 (адміністративне провадження № К/9901/47254/21).
Як вбачається з встановлених обставин справи, а також наказу, відзиву на адміністративний позов, апеляційної скарги, контролюючий орган фактично призначив перевірку з метою здійснення контролю з питань дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства України у сфері обігу пального та на підставі листа ДПС України від 26.05.2021 року № 11958/7/99-00-07-05-03-07, що відповідає підставі визначеній у підпункті 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.
Отже висновок позивача, що при оформленні наказу у контролюючого органу відсутні визначені нормами Податковим кодексом України підстави для проведення фактичної перевірки позивача є безпідставним та таким, що суперечить нормам права, які регулюють спірні правовідносини.
Таким чином, відповідач не мав права проводити фактичну перевірку на підставі пп. 80.2.2, 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України.
Щодо посилання апелянта на невручення йому наказу та направлення, суд зазначає наступне.
За п. 80.5 ст. 80 ПК України, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із  статтею 81  цього Кодексу.
Відповідно до п. 81.1 ст. 80 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.
При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
Матеріали справи містять акт відмови від підписання направлення на перевірку від 04.11.2021 року, в якому зазначено, що позивачу 04.11.2021 року пред`явлено направлення та копію наказу, проте, після ознайомлення він відмовився від розпису у направленні та отриманні копії наказу (а.с.90 зворотній бік).
Отже, посилання позивача на порушення відповідачем порядку проведення перевірки не знайшли свого підтвердження.
Таким чином, допуск посадових осіб відповідача до проведення фактичної перевірки відбувся, а відповідачем було дотримано вимоги законодавства.
Досліджуючи правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.п. 230.1.2. п. 230.1 ст. 230 ПК України, акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з  УКТ ЗЕД  2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.
Акцизні склади, на яких здійснюється діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші, з очищення коксового газу, з метою вилучення цільових компонентів (сировини), що передбачає повний технологічний цикл їх переробки в готову продукцію (пальне), повинні бути обладнані лише витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску готової підакцизної продукції (пального) наливом з такого акцизного складу.
Акцизні склади, на яких здійснюються виключно зберігання та реалізація пального, що отримується та реалізується виключно у споживчій тарі без зміни розфасовки, а також скрапленого газу природного, бензолу, метанолу, не обладнуються витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.
Витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей цього Кодексу акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.
Паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки, встановлені на акцизних складах, на які є позитивні результати повірки або оцінка відповідності, проведені відповідно до законодавства, виконують функції витратомірів-лічильників.
Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати: а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі; б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
Один акцизний склад може бути зареєстрований виключно одним розпорядником акцизного складу. Один розпорядник акцизного складу може зареєструвати один і більше акцизних складів.
Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.
Матеріали справи свідчать, що підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення №000055240901 від 06.12.2021 року на суму 60000,00 грн. стало не надання позивачем документу на підтвердження того, що витратоміри-лічильники відповідають вимогам законодавства та мають позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведену відповідно до вимог законодавства.
Позивач зазначає, що для заправлення рідким пальним на АЗС за адресою: с. Березівка, Гайворонський р-н Кіровоградської області, вул. Лесі Українки, 123, використовується одна паливороздавальна колонка 1КЭД-50-0,25-2-1 «Наина-ДЭ2-4П-С» №26, дата виготовлення: 23.05.2009 року, повірка якої проведена 19.12.2020 року та результат повірки якої є позитивним.
На підтвердження зазначеного  надано копію керівництва з експлуатації вказаної колонки, де у розділі 23 «Проверка колонки поверочными органами» міститься у тому числі запис від 19.12.2020 року про придатність такого пристрою (а.с. 43-45).  Крім цього, для заправлення скрапленим газом на вищевказаній АЗС, за твердженням позивача, використовується паливороздавальна колонка №2142/15, 2015 року випуску, повірка якої проведена 19.12.2020 року та результат є позитивним. Зазначене позивач підтверджує копією формуляра на паливороздавальну колонку, де міститься запис від 19.12.2020 року про придатність зазначеного вимірювального пристрою (а.с. 46-47).
Проте, матеріали справи не містять жодних даних про відношення вищевказаних паливороздавальних колонок (колонка 1КЭД-50-0,25-2-1 «Наина-ДЭ2-4П-С» №26, колонка №2142/15) до акцизного складу №1012199.
Так, за акцизним складом №1012199 зареєстровані наступні витратоміри: VISI-Stick advancer 1900, s/n 142451; VISI-Stick advancer 3200, s/n 142371; VISI-Stick advancer 3200, s/n 142370.
Щодо посилання апелянта на наявність сертифікатів, які підтверджують що саме вказані колонки виконують функції витратомірів лічильників, суд  зазначає наступне.
За частиною 4  статті 296 КАС України, якщо в апеляційній скарзі наводяться нові докази, які не були надані суду першої інстанції, то у ній зазначається причина, з якої ці докази не були надані.
Відповідно до частини 4  статті 308 КАС України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції було зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести скаржник).
Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.
Матеріали справи свідчать, що апелянт відповідного клопотання не заявляє та доказів неможливості подання сертифікатів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, не надає.
Оскільки скаржник не обґрунтував поважність причин неподання такого доказу до суду першої інстанції, тому суд апеляційної інстанцій у відповідності до ст.308  КАС України, не має права досліджувати нові докази.
Крім того, вказані сертифікати не свідчать про здійснення їх повірки яка зі слів позивача проведена 19.12.2020 року та результат повірки якої є позитивним.
Матеріали справи жодних інших витратомірів, у тому числі паливороздавальних колонок, за акцизним складом №1012199 не зареєстровано. Позивачем не надано жодних доказів встановлення, реєстрації та фактичного використання таких колонок саме на АЗС вул. Лесі Українки, 123 у с. Березівка, Гайворонського р-ну Кіровоградської області.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції щодо правомірності податкового повідомлення-рішення №000055240901 від 06.12.2021 року.
Відповідно до п.п. 230.1.3. п. 230.1. ст. 230 ПК України, розпорядники акцизних складів зобов`язані на кожному акцизному складі щоденно (крім днів, в які акцизний склад не працює) формувати дані про фактичні залишки пального на початок та кінець звітної доби та про добові фактичні обсяги отриманого та реалізованого пального (далі у цьому розділі - обсяг обігу пального) у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з  УКТ ЗЕД  у літрах, приведених до температури 15° С.
Розпорядники акцизних складів, на акцизних складах яких здійснюється діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші, з очищення коксового газу, з метою вилучення цільових компонентів (сировини), що передбачає повний технологічний цикл їх переробки в готову продукцію (пальне), зобов`язані на кожному акцизному складі щоденно формувати дані лише про добовий фактичний обсяг реалізованого пального у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з  УКТ ЗЕД  у літрах, приведених до температури 15° С.
Розпорядники акцизних складів, що використовують пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснюють операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам, зобов`язані на кожному акцизному складі формувати дані про обсяги обігу пального за звітний календарний місяць та фактичні залишки пального станом на перший та останній дні такого місяця у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з  УКТ ЗЕД  у літрах, приведених до температури 15°С.
Для цілей  статей 230-233  цього Кодексу скраплений газ (пропан або суміш пропану з бутаном), інші гази, бутан, ізобутан за кодами згідно з  УКТ ЗЕД  2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 обліковуються за умовним кодом 2711 у літрах, приведених до температури 15°С.
Дані про фактичні залишки пального та про обсяг обігу пального формуються після проведення останньої операції з обігу пального у звітній добі, але не пізніше 23 години 59 хвилин цієї доби, до початку здійснення операцій з обігу пального у добу, що настає за звітною добою, та подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, не пізніше 23 години 59 хвилин доби, що настає за звітною добою.
Дані про фактичні залишки пального на перший та останній дні календарного місяця та про обсяг обігу пального за звітний календарний місяць формуються розпорядниками акцизних складів, що використовують пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснюють операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам, після проведення останньої операції з обігу пального у звітному календарному місяці, але не пізніше 23 години 59 хвилин останнього дня звітного календарного місяця, до початку здійснення операцій з обігу пального у день, що настає за таким останнім днем звітного календарного місяця, та подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, не пізніше 15 календарних днів, що настають за останнім днем звітного календарного місяця.
На кожному акцизному складі за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з  УКТ ЗЕД  формуються показники про: обсяги залишків пального на початок та кінець звітної доби, що визначаються шляхом підсумовування обсягів залишків пального в кожному резервуарі на підставі показників рівнемірів-лічильників, встановлених на таких резервуарах, розташованих на такому акцизному складі; добовий обсяг реалізованого пального, що визначається шляхом підсумовування обсягів реалізованого за звітну добу пального через кожне місце відпуску пального наливом з акцизного складу на підставі показників витратомірів-лічильників, встановлених на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на такому акцизному складі; добовий обсяг отриманого пального, що визначається шляхом віднімання від обсягу залишків пального на кінець звітної доби обсягу залишків пального на початок звітної доби та додавання добового обсягу реалізованого пального з такого акцизного складу з додаванням обсягу втраченого пального, зазначеного в акцизних накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі акцизних накладних, та з відніманням додаткового обсягу пального, зазначеного в заявках на поповнення обсягу залишку пального або спирту етилового, зареєстрованих у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
Фактичні показники витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників щодо обсягів залишків пального та добового обсягу реалізованого пального перераховуються у літри, приведені до температури 15° С, крім показників паливороздавальних колонок та/або оливороздавальних колонок, які виконують функції витратомірів-лічильників.
Під час виходу з ладу, проведення повірки або калібрування рівнеміра-лічильника або витратоміра-лічильника визначення даних про обсяги залишків пального та обсяги обігу пального здійснюється у мірах повної місткості, які мають позитивний результат повірки, проведеної відповідно до законодавства, та/або за допомогою рулетки та метроштока або переносного (портативного) рівнеміра-аналізатора, які мають позитивний результат повірки, проведеної відповідно до законодавства. Застосування такого способу вимірювання може здійснюватися не більше 20 календарних днів поспіль (для акцизних складів, які є місцями роздрібної торгівлі пальним, на які отримано ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, - не більше 15 календарних днів поспіль) та не більше чотирьох разів протягом календарного року.
Дані про залишки пального та про обсяг обігу пального подаються електронними засобами зв`язку у формі електронних документів, яка затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Електронні документи заповнюються автоматично шляхом передачі до них даних з витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників (під час виходу з ладу, проведення повірки або калібрування рівнеміра-лічильника або витратоміра-лічильника - заповнюються відповідальною особою розпорядника акцизного складу).
В електронних документах також зазначаються відповідальною особою розпорядника акцизного складу дані про обсяги залишків пального, що знаходяться на акцизному складі в тарі, балонах, упаковці, про добовий обсяг реалізованого пального в тарі, балонах, упаковці, а також інформація про дні, в які акцизний склад не працює.
Підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення №000055260901 від 06.12.2021 року на суму 17000,00 грн. стало порушення вимог закону, а саме  проведеною перевіркою встановлено незабезпечення розпорядником акцизного складу своєчасного подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального на 13.01.2021 року, 30.03.2021 року, 23.04.2021 року, 24.04.2021 року, 28.04.2021 року, 26.05.2021 року, 23.06.2021 року, 27.06.2021 року, 26.08.2021 року, 28.08.2021 року, 11.09.2021 року, 16.09.2021 року, 19.10.2021 року, 22.10.2021 року, 26.10.2021 року, 30.10.2021 року, 03.11.2021 року.
Позивач фактично визнає факт несвоєчасної подачі зазначених довідок, з підстав наявністю технічних проблем на боці відповідача, а за 24.04.2021 року - на своєму боці, а саме усі довідки за зазначені у Акті перевірки дати, були фактично подані на наступну за звітною добу через технічні обмеження роботи електронних сервісів та інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС, а за дату 24.04.2021 року  через проведення на АЗС ремонтних робіт, довідка за 26.05.2021 року фактично передана 09.11.2021 року.
В підтвердження вказаних обставин позивач надав «Акти виявлення проблем які стали причинами неможливості подачі звіту, а саме: довідка про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі пального» (а.с.61-74).
Як вірно зазначено судом першої інстанції, акти за своєю формою та змістом є майже ідентичні, містять лише підписи «членів комісії», без зазначення посади таких осіб, розшифрування їх ініціалів, будь-яких посилань на те, що саме за комісія створювалась, ким, коли та з якою метою, не містять номеру, дати та місця їх складання, відсутні відомості про направлення таких актів до податкового органу, а також відсутні будь-які посилання щодо акцизного складу або АЗС, яких вони стосуються.
Зазначені акти мають посилання на «тимчасові обмеження роботи електронних сервісів», без конкретизації, у чому саме полягають такі обмеження та як вони впливають на необхідність виконання вимог п.п. 230.1.3. п. 230.1. ст. 230 ПК України та чи підтверджені такі обмеження податковим органом; а також на ремонтні роботи на АЗС.
Будь-яких підтверджень наведеним фактам матеріали справи не містять.
Таким чином, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що  зазначені Акти не можуть вважатись належними, допустимими та достовірними доказами у розумінні ст. ст. 73-75 КАС України.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції щодо правомірності податкового повідомлення-рішення №000055260901 від 06.12.2021 року у зв`язку з  відсутністю будь-яких доказів неможливості позивача з об`єктивних причин своєчасно подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального за дати, визначені у Акті перевірки,
Відповідно до п. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок. Використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється.
Підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення №00055540705 від 06.12.2021 року на суму 138590,00 грн. різниця між фактичною кількістю пального та кількістю пального за даними РРО складає:бензин А-92  8958,06 л на суму 257992,13 грн.;дизельне пальне 36092,96 л на суму 1118881,76 грн.; скраплений газ  501,45 л на суму 9026,10 грн.
Матеріали справи свідчать, що  на момент зняття залишків показники рівнеміра лічильників на акцизному складі становили: бензин А-92  4849,06 л; дизельне пальне  6515,10 л; скраплений газ  2415,00 л.
Згідно Х-звіту РРО та довідки про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі, залишки пального на АЗС станом на момент перевірки складають: бензин А-92  13807,12 л; дизельне пальне  42608,06 л; скраплений газ  2916,45 л.
Отже, різниця між фактичною кількістю пального та кількістю пального за даними РРО складає: бензин А-92 8958,06 л на суму 257992,13 грн.; дизельне пальне 36092,96 л на суму 1118881,76 грн.; скраплений газ 501,45 л на суму 9026,10 грн.
Апелянт посилається на наявність розбіжностей через проведення ремонтних робіт, проведених 24.12.2020 року ТОВ «Фірмум Технолоджи», унаслідок проведення яких мало місце фактична втрата 501 л скрапленого газу, що підтверджується відповідним звітом.
Так, відповідно до звіту про втрати скрапленого газу за 24 грудня 2020 року, копію якого долучено до матеріалів справи (а.с. 48), задекларовано фактичні втрати газу  501 т., у тому числі власні 501 т., у тому числі разові втрати при врізанні, технічному обслуговуванні, ремонті та інше  501 т. 
Факт виконання робіт позивач підтверджує копією специфікації виконаних робіт від 24.12.2020 року, наданою ТОВ «Фірмум Техноложди», на загальну суму 10578,42 грн (а.с.49), серед переліку виконаних робіт за яким відсутні роботи щодо випуску газу (або ж аналогічні за змістом) із резервуара замовника.
Відповідно до звіту про втрати скрапленого газу, фактичні втрати газу складають 501 т (тобто 501 тонна), а Актом перевірки встановлена розбіжність у кількості скрапленого газу у розмірі 501,45 л (тобто 501,45 літра), що істотно відрізняється за кількістю (1 тонна = 1000 літрів).
Розбіжність по бензину А-92 у кількості 8958,06 л та дизельному пальному у кількості 36092,96 л виникла, за твердженням позивача, унаслідок того, що позивачем 01.02.2020 року згідно договору №01/20 від 01.02.2020 року передано на відповідальне зберігання до ТОВ «Атласгруп» дизельного палива в кількості 36090 л та бензину А-92 у кількості 8950 л.
На підтвердження зазначеної позиції позивач надав копію Договору зберігання паливомастильних продуктів №01/20 від 01.02.2020 року (а.с. 58-59), за умовами якого ФОП ОСОБА_1 (поклажодавець) надає Товариству з обмеженою відповідальністю «Атласгруп» (зберігач) паливомастильні продукти, а саме: бензин А-92  8950 літрів;д изельне паливо  36090 літрів.
Проте, Договором також не передбачено, яким чином пальне має бути передано Зберігачу (на складі поклажодавця, на складі зберігача або на інших умовах), з якого моменту пальне вважається переданим на зберігання, яким транспортом та на яких умовах пальне має бути переміщене до складу зберігача, що собою представляє склад зберігача (зареєстрований акцизний склад або інше), на якій підставі зберігач має право зберігати у себе підакцизний товар, тощо.
Оскільки умовами Договору не передбачено плати за зберігання пального та інших викладених вище умов визначених ЦК України, вбачається, що сторони за вказаним договором не досягли згоди з усіх істотних умов договору, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що  зазначений договір є неукладеним.
Крім того, позивачем не надано жодного первинного документу в підтвердження виконання договору, щодо переміщення пального зі складу поклажодавця до складу зберігача (видаткові, прибуткові, товаро-транспортні накладні).
На підтвердження виконання Договору зберігання паливомастильних продуктів №01/20 від 01.02.2020 року позивачем надано лише копію акту прийому-передачі продукції від 01.02.2020 року (а.с. 60), за яким зазначено передачу 36090 літрів дизельного пального на суму 871934,40 грн. та 8950 літрів бензину А-92 на суму 223750,00 грн., загальною кількістю пального 45040 літрів на загальну суму 1095684,40 грн.
Проте, акт не містить інформації про особу  (посада, прізвище, ініціали) яка передала та отримала вищевказане пальне, на якій саме підставі (виконання договору або ж інше), на яких умовах. Також, акт не містить посилання на вищезазначений договір.
Отже, судом не встановлено будь-яких ознак протиправності в діях податкового органу під час винесення податкового повідомлення-рішення №00055540705 від 06.12.2021 року.
 Таким чином, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2022 року в адміністративній справі №340/10908/21- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко