КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 756/8111/19                                                                     Головуючий у суді І інстанції Яценко Н.О.
Провадження № 22-ц/824/3012/2022                                           Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
29 вересня 2022 року                                                                  м. Київ 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Ігнатченко Н.В.,
суддів: Мережко М.В., Савченка С.І., 
за участю секретаря судового засідання - Череп Я.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Універсал Банк», треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Затварницька Інна Петрівна, про визнання договору іпотеки недійсним,
 
в с т а н о в и в:
 
У червні 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_2 , про визнання договору іпотеки недійсним.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 5 липня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
30 листопада 2020 року суд першої інстанції постановив ухвалу, занесену до протоколу судового засідання, якою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.
17 березня 2021 року суд постановив ухвалу, занесену до протоколу судового засідання, якою залучив до участі у справі в якості третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Затварницьку І.П.
В судовому засіданні 21 жовтня 2021 року представник відповідача - Семенчук В.Ю. заявила усне клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з повторною неявкою належним чином повідомленого позивачав судове засідання.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду з одночасним роз`ясненням, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.
Постановляючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні 1 липня 2021 року представник позивача - ОСОБА_4 залишила залу судового засідання, а в судове засідання 21 жовтня 2021 року позивач з представником не з`явились, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце судового розгляду, про що свідчить відповідна розписка представника позивача, неявка останньої має ознаки повторності і суд не зобов`язаний з'ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленої сторони позивача, тому наявні підстави для застосування положень, визначених частинами п`ятою, шостою статті 223, пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України та залишення позовної заяви без розгляду.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_4 звернулися з апеляційною скаргою, в якій просять його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи та порушення норм процесуального права, а справу направити для продовження розгляду до Оболонського районного суду м. Києва.
Аргументація апеляційної скарги зводиться до того, що висновок суду про залишення позовної заяви без розгляду з підстав повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судові засідання без поважних причин суперечить вимогам пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України, оскільки представник позивача була присутня в попередньому судовому засіданні 1 липня 2021 року, яке змушена була залишити з багатьох причин, зокрема обмеження прав щодо ознайомлення з приєднаними новими документами, тривалого часу судового засідання тощо. З наведеного слідує, що наступне судове засідання, призначене на 21 жовтня 2021 року, було першим судовим засіданням, на яке сторона позивача не з`явилась. Крім того, представником позивача направлялось клопотання про перенесення судового засідання за станом здоров'я, яке судом розглянуто не було та не відкладено розгляд справи при першій неявці учасника справи. В даному випадку застосування частини шостої статті 223 ЦПК України не відповідає меті, з якою законодавець увів це положення, адже причини вчинення такої дії представником позивача суду відомі та зрозумілі, пов`язані з порушенням процесуальних прав сторони позивача, а тому усі сумніви мають трактуватись на користь останньої. Отже, суд першої інстанції не мав правових підстав для залишення позову без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача, адже відсутній факт повторності неявки та факт неподання заяви про неможливість прибути у судове засідання, призначене на 21 жовтня 2021 року. Оскаржувана ухвала не містить обґрунтування щодо обов`язкової присутності сторони позивача в судовому засіданні та яким чином відсутність позивача перешкоджає розгляду справи по суті, а також відсутнє посилання суду на будь-яку правову норму. Залишення позовної заяви без розгляду порушує право позивача на судовий захист, оскільки перешкоджає повторному зверненню до суду з цією ж позовною заявою, так як залишення заяви без розгляду відповідно до положень статті 257 ЦПК України не надає права на поновлення строків позовної давності. Таким чином, суд не забезпечив належної організації судового розгляду справи та порушив право позивача на доступ до правосуддя, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Універсал Банк» - Семенчук В.Ю. просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість зроблених судом першої інстанції висновків.
Свої заперечення обґрунтовує тим, що позивачу було відомо про два останні судові засідання, одне з яких її представник залишила не погоджуючись з процесуальними рішеннями суду першої інстанції, однак в подальшому в судове засідання вони не з`явились і заяви про розгляд справи у їх відсутність не подали. Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, правильно застосувавши пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку, що повторна неявка позивача є підставою для залишення позовної заяви без розгляду незалежно від причин такої неявки. При цьому провадження у даній справі було відкрито 5 липня 2019 року, тобто більш ніж за два роки до моменту постановлення оскаржуваної ухвали від 21 жовтня 2021 року, судові засідання неодноразово відкладалися саме через недобросовісність дій позивача, а сам позов про визнання договору іпотеки недійсним поданий не з метою захисту реально порушеного права, а задля унеможливлення виконання постанови Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року справі № 756/2157/15-ц за позовом АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відзиви третіх осіб на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшли.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом встановлено, що 18 червня 2019 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до ПАТ «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_2 , в якому просила визнати договір іпотеки від 5 серпня 2008 року, укладений між нею та банком, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Затварницькою І.П. за реєстровим № 3769, недійсним.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 5 липня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
30 листопада 2020 року суд першої інстанції за присутності представників учасників справи постановив ухвалу, занесену до протоколу судового засідання, якою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 17 березня 2021 року.
17 березня 2021 року за клопотанням представника позивача суд постановив ухвалу, занесену до протоколу судового засідання, якою залучив до участі у справі в якості третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Затварницьку І.П., у зв`язку з чим відклав судове засідання по розгляду справи по суті на 1 липня 2021 року.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року у задоволенні заяви представника позивача - ОСОБА_4 про забезпечення позову у даній справі шляхом заборони вчиняти певні дії щодо предмету іпотеки відмовлено.
В судовому засіданні 1 липня 2021 року представник позивача - ОСОБА_4 подала письмову заяву про відвід головуючого судді у справі № 756/8111/19.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 1 липня 2021 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про відвід головуючому судді у справі за позовом  ОСОБА_1 до АТ «Універсал Банк», треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Затварницька І.П., про визнання договору іпотеки недійснимвідмовлено.
В подальшому судовому засіданні 1 липня 2021 року представник позивача - ОСОБА_4 заявила усне клопотання про відвід головуючого судді у справі № 756/8111/19.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 1 липня 2021 року у задоволенні усного клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про відвід головуючому судді у справі відмовлено.
Після того як судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні клопотання позивача -  ОСОБА_4 про оголошення перерви у розгляді справи для ознайомлення з повним текстом зазначених вище ухвал, остання залишила зал судового засідання, у зв`язку з чим в судовому засіданні оголошено перерву до 21 жовтня 2021 року.
Про розгляд справи 21 жовтня 2021 року сторона позивача була повідомлена належним чином, про що свідчить відповідна розписка представника позивача - ОСОБА_4 .
Проте, у вказане судове засідання ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_4 не з`явилися і, як свідчать матеріали справи, заява про розгляд справи за їх відсутності до суду першої інстанції не надходила.
В судовому засіданні 21 жовтня 2021 року представник відповідача - Семенчук В.Ю. заявила усне клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з повторною неявкою належним чином повідомленого позивачав судове засідання.
Суд першої інстанції, керуючись положеннями частини п`ятої, шостої статті 223, пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України, постановив ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду з огляду на те, що в судовому засіданні 1 липня 2021 року представник позивача - Стремілова О.О. залишила залу судового засідання, а в судове засідання 21 жовтня 2021 року позивач з представником не з`явились, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце судового розгляду, що підтверджується розпискою представника позивача, неявка останньої має ознаки повторності і суд не зобов`язаний з'ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленої сторони позивача.
Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
У відповідності до положень статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Частиною третьою статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно зі статтями 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. 
У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. 
Згідно із частиною шостою статті 223 ЦПК України наслідки, визначені частинами третьою - п`ятою цієї статті, настають і в разі, якщо учасник справи (його представник) залишить залу судового засідання.
Вказана норма закону пов`язує право суду залишити позовну заяву без розгляду за таких умов: позивач був присутній в судовому засіданні, зокрема, його особу було встановлено в підготовчій частині судового засідання; позивач залишив зал судового засідання з власної ініціативи, не бажаючи брати участі в засіданні; розгляд справи не було закінчено; позивач не подав заяви (усної чи письмової) про розгляд справи за його відсутності.
Колегія суддів вважає, що всі вказані умови були наявні при постановленні судом першої інстанції ухвали про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки згідно з вимогами ЦПК України суд не має права розглядати справу за відсутності позивача (або його представника), який не подавав заяви про розгляд справи без нього і не з`явився в судове засідання чи покинув його до закінчення розгляду справи.
Наведене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 619/4717/15-ц(провадження № 61-1733св17) та від 14 червня 2018 року у справі № 761/19987/14-ц (провадження № 61-12435св18).
Частиною першою статті 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
За нормами статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері. Про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суд шляхом подання письмової заяви.
Крім того, згідно з частиною шостою статті 128 ЦПК України судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (частина п`ята статті 130 ЦПК України).
Судом встановлено, що після відкриття провадження та закриття підготовчого засідання  ОСОБА_1 особистої участі у розгляді справи не приймала, клопотання про неможливість розгляду справи за її відсутності до суду не подавала, а уповноважила свого представника -  ОСОБА_4 вчиняти від її імені усі процесуальні дії.
Під час судового засідання у місцевому суді 1 липня 2021 року представник позивача - Стремілова О.О. покинула залу судового засідання і не подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Про наступний розгляд справи 21 жовтня 2021 року ОСОБА_4 була повідомлена належним чином, про що свідчить її розписка на аркуші справи 238 першого тому.Утім, в це судове засідання представник позивача - ОСОБА_4 не з`явилися і заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача до суду першої інстанції не надходила.
Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).
За змістом вимог частини п`ятої, шостої статті 223, пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише в разі повторної неявки позивача за умови, що він був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи та якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
Тобто, у даному випадку правове значення має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 7 жовтня 2019 року у справі № 612/403/16-ц, від 26 вересня 2019 року у справі № 295/19734/13-ц, від 20 червня 2019 року по справі № 522/7428/15, від 6 червня 2019 року у справі № 760/3301/13-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 310/12817/13, від 28 лютого 2019 року у справі № 752/9188/13-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 569/347/16-ц, від 20 вересня 2018 року у справі № 756/8612/16-ц, від 2 вересня 2020 року у справі № 461/3580/15-ц та інших судових рішеннях суду касаційної інстанції.
У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що залишаючи без розгляду позовну заяву  ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно застосувавши положення частин п`ятої, шостої статті 223, пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку, що позивач та її уповноважений представник, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення судового розгляду справи по суті спору, повторно не з`явилися в судове засідання та від них не надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, у зв`язку з чим суд надав правильну оцінку повторній (другій поспіль) неявці належним чином повідомленої сторони позивача, як незацікавленість у реальному вирішенню кредитного спору та порушення розумних строків розгляду справи.
Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про залишення позову без розгляду, оскільки неявка позивача та її представника у судове засідання, призначене на 21 жовтня 2021 року, є повторною в розумінні вимог частин п`ятої, шостої статті 223 ЦПК України з огляду на те, що представник позивача на власний розсуд покинула залу судового засідання, яке проводилось 1 липня 2021 року, про вищевказані судові засідання сторону позивача було повідомлено завчасно та належним чином під розписки представника відповідно до вимог частини шостої статті 128, частини п`ятої статті 130 та частини другої статті 240 ЦПК України (а.с. 180, 238, т. 1).
Доводи апеляційної скарги про те, що представником позивача направлялось клопотання про перенесення судового засідання на іншій день за станом здоров'я, яке районним судом розглянуто не було та безпідставно не відкладено розгляд справи при першій неявці учасника справи відхиляються при апеляційному перегляду справи.
Так, матеріали справи свідчать, що заява представника позивача - ОСОБА_4 про відкладення судового засідання 21 жовтня 2021 року о 10 год 00 хв надійшла на електронну пошту Оболонського районного суду м. Києва 21 жовтня 2021 року о 08 год 27 хв, проте була завантажена системою електронної пошти тільки 22 жовтня 2021 року близько 14 год 00 хв, про що відразу заявнику було направлено повідомлення про отримання, що підтверджується актом відповідальних працівників суду від 22 жовтня 2021 року (а.с. 49, 50 т. 2).
Разом з тим, навіть у випадку вчасного отримання судом вказаної заяви, вона не могла вплинути на зроблені судом першої інстанції висновки про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду, адже згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку його повторної неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, залишає позовну заяву без розгляду.
Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.
Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. 
Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.
Отже, правове значення в цьому випадку мав лише вірно встановлений факт належного повідомлення сторони позивача про місце, день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
Більш того, до заяви про відкладення судового засідання не надано жодних доказів незадовільного стану здоров`я ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_4 (безпосередньої хвороби, звернення за медичною допомогою чи перебування на самоізоляції із законодавчо встановлених підстав), який не дозволяв їм прибути 21 жовтня 2021 року до суду першої інстанції для прийняття участі у розгляді цивільної справи по суті спору, яка була ініційованими ними ще 18 червня 2019 року.
Надаючи оцінку доводам представника позивача щодо не врахування судом першої інстанції її клопотання про перенесення судового засідання на іншій деньсаме у зв`язку із запровадженими карантинними заходами, колегія суддів виходить з того, що на час подання такого клопотання та постановлення оскаржуваної ухвали пункт 3 розділу ХII «Прикінцеві положення» ЦПК України був чинний в редакції Закону України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» і автоматичне продовження строків розгляду справи на строк дії такого карантину не передбачалося.
При цьому, саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів, суд першої інстанції діяв у межах чинного законодавства, керувався процесуальними нормами щодо строків розгляду справи в суді, а позивач або її представник при належній зацікавленості не були позбавлені можливості взяти участь у судовому засіданні 21 жовтня 2021 року в режимі відеоконференції поза межами приміщенням суду відповідно до статті 212 ЦПК України, проте не скористалися своїм правом, у заяві про відкладення судового засідання не зазначили причин, які безпосередньо перешкоджали їм взяти участь в призначеному судовому засіданні (аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19).
Аргументи апеляційної скарги представника позивача про те, що вона залишила судове засідання, оскільки суд першої інстанції ставився до неї упереджено та відмовив у задоволенні заяви про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи та заяви про відвід судді у справі, не заслуговують на увагу.
Протоколом та звукозаписом судового засідання від 1 липня 2021 року підтверджується, що заявлені представником позивача клопотання вирішені судом першої інстанції в установленому законом порядку. Причин для залишення судового засідання представник позивача суду не повідомила, клопотання чи заяву про продовження розгляду справи за її відсутності не подала.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).
У статті 6 Конвенції закріплено принцип доступу до правосуддя, який передбачає судовий захист незалежним і безстороннім судом за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
З огляду на викладене доводи апеляційної скарги про обмеження права на суд є безпідставними, оскільки згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури, і це не є порушенням права на справедливий суд (справа «Станков проти Болгарії», (CASE OF STANKOV v. BULGARIA), від 12 липня 2007 року); держави мають право установлювати обмеження для потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (справа «Ашінгдейн проти Великої Британії (Ashingdane v. the. United Kingdom), від 28 травня 1985 року).
У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 7 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі.
Представник ОСОБА_4 , яка представляла інтереси  ОСОБА_1 у даній справі, не демонструвала готовність брати участь у справі на всіх етапах з метою розгляду справи у визначені цивільним процесуальним законом строки, а навпаки її поведінка свідчить про використання прийомів, пов`язаних із зволіканням розгляду справи. Тому твердження в апеляційній скарзі про порушення права позивача на доступ до суду є необгрунтованими.
Колегія суддів зазначає, що з урахуванням статті 44 ЦПК України поведінка позивача у цій справі не свідчить про добросовісне користування процесуальними правами, а свідчить про зловживання процесуальними правами, зокрема вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи, що суперечать завданню цивільного судочинства.
Не зайвим також буде зазначити, що залишення позову без розгляду не є порушенням права позивача на справедливий захист та не може вважатися обмеженням її права доступу до суду, адже після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, позивач має право звернутися до суду повторно відповідно до частини другої статті 257 ЦПК України.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів представника позивача та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків районного суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а аргументи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви у даній справі без розгляду постановлена відповідно до вимог матеріального і процесуального законодавства та обґрунтованіпідстави для її скасування відсутні.
У відповідності до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору за розгляд справи в апеляційному суді відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.
Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Головуючий                                                                                                          Н.В. Ігнатченко
 
Судді:                                                                                                          М.В. Мережко
 
С.І. Савченко