ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 317/3119/21	Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/803/22 	Доповідач - Гірський Б.О.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2022 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
Головуючого - Гірський Б.О. 
Суддів -  Бершадська Г. В., Хома М. В., 
за участю секретаря - Панькевич Т.І. 
у відсутності сторін 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 317/3119/21 за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 березня 2022 року, ухвалене суддею Позняком В.М., повний текст якого складено 14 березня 2022 року, в справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", треті особи приватний нотаріус Завалієв Артем Анатолійович, Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-
ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом. 
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з Єдиного реєстру боржників та за допомогою офіційного інтернет-порталу Міністерства юстиції України «Автоматизована система виконавчого провадження» вона дізналася, що 18 січня 2019 року відкрито виконавче провадження №58122888, на підставі виконавчого напису нотаріуса Завалієва А.А., про стягнення з неї в користь АТ КБ “Приватбанк” заборгованості.
Зазначила, що їй не відома причина виникнення заборгованості, оскільки жодних грошових коштів від АТ КБ "Приватбанк" вона не отримувала і відповідно стягнута заборгованість є спірною. 
Звертає увагу на те, що жодних письмових вимог щодо добровільного погашення заборгованості та повідомлення про наявність виконавчого напису нотаріуса від відповідача та третіх осіб до неї - ОСОБА_1 не надходило. 
Просила витребувати в приватного нотаріуса Завалієва А.А. належним чином завірену копію нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису нотаріуса про стягнення з неї грошових коштів.
Вказувала, що законодавством передбачено можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, чого не було дотримано відповідачем, тому просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Завалієвим А.А. про стягнення з неї в користь АТ КБ “Приватбанк” грошових коштів та стягнути судові витрати.
       Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 березня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено.
       Визнано виконавчий напис за №12121, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем 17 листопада 2017 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору від 24 грудня 2014 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 31.07.2017 року, грошових коштів у сумі 12 237 грн. 29 коп. за період з 24 грудня 2014 року по 31 липня 2017 року, таким, що не підлягає виконанню.
       Стягнуто з публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 908, 00 гривень та судові витрати з надання правничої допомоги у розмірі 7 000, 00 гривень.
       Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.07.2022 року у задоволенні заяви АТ КБ “Приватбанк” про перегляд заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.03.2022 року відмовлено. 
       В апеляційній скарзі АТ КБ “Приватбанк” просить заочне рішення суду скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неврахування судом обставин справи, неповне дослідження доказів, порушення норм матеріального та процесуального права.
       В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що між сторонами було укладено кредитний договір. Зобов`язання за вказаним договором позивач належним чином не виконувала, тому банк звернувся за захистом свого порушеного права до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
       Банком були надані усі необхідні документи, згідно з Переліком документів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, які підтверджують наявність правовідносин між кредитором та боржником. А також документи, які підтверджують заборгованість.
       Вказують, що жодних розрахунків або доказів невідповідності чи відсутності боргу перед банком позивач не надає. Той факт, що позивач не спростовує наявність заборгованості вже є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
       У постанові ВС від 20.05.2015 року у справі №6-158цс15 зазначено, що наявність розбіжностей в сумі боргу не свідчить про наявність спору. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який в своїх ухвалах від 09.09.2015 р. у справі №490/2908/15-ц та від 18.05.2016 року у справі №6-6347св15, вказав, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.
       Вважають доводи позивача нікчемними, а виконавчий напис правомірним, таким, що вчинений з дотриманням усіх вимог законодавства. 
       Що стосується витрат на правничу допомогу, то вказують, що такі мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
       Позивач лише зазначила, які витрати планує понести, однак жодного доказу на їх підтвердження не надала та не обґрунтувала їх розмір.
       Відзиву на апеляційну скаргу, у визначений судом строк, не подано.
       Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 17.11.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Аретемом Анатолійовичем вчинено виконавчий напис за №12121 про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору від 24 грудня 2014 року та Розрахунку заборгованості за договором станом на 31.07.2017 року, грошових коштів у сумі 12 237 грн. 29 коп., з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 480 грн. 54 коп.; заборгованості за відсотками у розмірі 7 997 грн. 83 коп.; заборгованості з комісії та пені у розмірі 2 700 грн. 00 коп.; заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн. 00 коп.; заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 558 грн. 92 коп. (а.с.91).
На даний момент за вказаним виконавчим написом нотаріуса Тернопільським міським відділом державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відкрито виконавче провадження №58122888 від 18 січня 2019 року.
       Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що банком не направлено позивачу вимогу про сплату заборгованості, чим порушено його права, та відсутні підстави вважати стягнену виконавчим написом нотаріуса заборгованість безспірною, тому виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства і його слід визнати таким, що не підлягає виконанню.
        Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 частини першої статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84 цс 19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Безспірність заборгованості - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку).
Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.
Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення, як боржника, так і іпотекодавця, аби надати їм можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на майно. Тому повідомлення боржника та іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що вони одержали або мали одержати повідомлення, але не одержали його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.
Зазначені висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах: від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс 18); від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706 цс 19).
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 03 червня 2020 року у справі № 363/568/18 (провадження № 61-49018 св 18), від 03 червня 2020 року у справі № 359/8181/18 (провадження № 61-22164 св 19).
В матеріалах справи наявна письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором б/н від 24.12.2014 року, адресована ОСОБА_3 , однак відсутні дані про її направлення та отримання останньою (а.с.105).
У переліку одержувачів поштового відправлення ОСОБА_2 не значиться, що підтверджується копією списку згрупованих поштових відправлень (а.с.106).
Не отримання позивачкою вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило її можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги АТ КБ “Приватбанк”. Позивачка не мала можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.
Крім того, з долучених приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. до матеріалів справи документів вбачається відсутність в них оригіналу кредитного договору б/н від 24.12.2014 року, укладеного між сторонами.
Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано.
Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».
Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.
Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14.
Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21).
Судом встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 17 листопада 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.
Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що нотаріусом порушено порядок вчинення виконавчого напису та відсутні належні і допустимі докази фактичного повідомлення банком позивача, як боржника, перед вчиненням виконавчого напису, для надання їй можливості усунути порушення за кредитним договором.
Як порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення боржника про вимогу щодо усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Що стосується відшкодування витрат на професійну правничу допомогу то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
       Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
       За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
       Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
       У частині обґрунтованості понесених витрат, пов`язаних з правничою допомогою, у заявленому розмірі, суд враховує положення ч.4 ст.137 ЦПК України, відповідно до якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
       У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
       Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
       З матеріалів справи вбачається, що 08.09.2021 року між ОСОБА_2 та ТОВ “ЮК “Монополія” в особі її директора Рогозіна О.В. укладено Договір про надання юридичних послуг (а.с.70-71). 
       Згідно акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 01.02.2022 року загальна вартість робіт складає 7000 грн (а.с.72).
       Як вбачається із змісту опису робіт, на первинну консультацію вказано витрачений адвокатом час 1 год. - вартість зазначена 1000 грн.; ознайомлення з документацією, опрацювання нормативно-правових актів, що регулюють спірні відносини, вивчення судової практики в правовідносинах подібних до тих, що склались між сторонами по справі — 1 год., вартість 1000 грн.; складання позовної заяви, клопотання про витребування доказів — 2 год., вартість 2000 грн.; складання пояснень — 1 год., вартість 1000 грн.; вихід до суду в судове засідання — 2 год., вартість 2000 грн. 
       Згідно прибуткового ордеру ОСОБА_2 сплатила адвокату Рогозіну О.В. 7000 грн. (а.с.75).
       З урахуванням наведеного та беручи до уваги те, що представник ОСОБА_2 - адвокат Рогозін О.В. не брав участі у судових засіданнях в суді першої інстанції та в матеріалах справи відсутні пояснення, колегія суддів вважає, що витрати на правничу допомогу, які стягнуто судом підлягають зменшенню з 7 000 грн. до 4 000 грн. 
       Інші доводи апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення не спростовують.
       Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу слід змінити, зменшивши розмір витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню з АТ КБ “Приватбанк” в користь ОСОБА_2 з 7 000 грн. до 4 000 грн.
       Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, у відповідності до ст.141 ЦПК України, слід покласти на відповідача в межах сум ним понесених.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” — задовольнити частково.
       Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 березня 2022 року в частині стягнення витрат на правову допомогу змінити, зменшивши розмір витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню з публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» в користь ОСОБА_2 з 7 000 грн. до 4 000 грн.
       В решті рішення суду залишити без змін.
       Судовий збір за розгляд справи в апеляційному суді покласти на акціонерне товариство комерційний банк “ПриватБанк” в межах сум, ним понесених.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 03 жовтня 2022 року.

Головуючий                                                                Гірський Б.О.

Судді:                                                                        Бершадська Г.В.

                                                                               Хома М.В.